ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 р.	Справа № 440/3716/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.08.2020, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 07.08.2020 по справі № 440/3716/20
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни   третя особа           Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСКРЕДИТ" 
          про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2020 року ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни ( далі – приватний виконавець Дорошкевич В.Л., відповідач), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСКРЕДИТ" (далі – ТОВ "АЛЕКСКРЕДИТ"), в якому просила:
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Дорошкевич В. Л. про відкриття виконавчого провадження від 17.04.2020 у ВП №61865805 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 04.04.2020 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем (далі – приватний нотаріус Колейчиком В.В.)
- стягнути на її користь з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 грн 80 коп. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.08.2020 адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця Дорошкевич В.Л. про відкриття виконавчого провадження від 17.04.2020 у ВП №61865805 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 04.04.2020 приватним нотаріусом Колейчиком В.В.
Стягнуто на її користь з приватного виконавця Дорошкевич В.Л. судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 грн 80 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції приватний виконавець Дорошкевич В.Л. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржуване  рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначила, що виконавчим написом №7058 від 04.04.2020, що виданий приватним нотаріусом Колейчиком В.В. вказано місце проживання боржника   ОСОБА_1 – АДРЕСА_1 ., тобто виконавчим документом встановлено, що місце проживання боржника знаходиться в межах виконавчого округу м.Києва, а тому у неї не було під став для повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання. Вказала, що чинною редакцією Закону України «Про виконавче провадження»  від 02.06.2016 № 1404-VIII ( далі – Закон №1404) не передбачено проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження. Посилалася на правові позицію Верховного Суду, викладені у постанові від 25.01.2019 у справі № 511/1342/17, у постанові від 09.12.2020 у справі № 460/3537/20. Зауважила, що Закон № 1404 не містить застережень про здійснення виконавчого провадження виключно за місцем реєстрації, а тому приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи за місцем проживання або перебування боржника – фізичної особи незалежного від його місця реєстрації. 
16.02.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду призначено до розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
           19.02.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду клопотання апелянта задоволено та поновлено процесуальний строк на апеляційне оскарження. 
           19.02.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду  апеляційну скаргу залишено без руху, у зв`язку із несплатою судового збору. 
           17.03.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження по справі № 440/3716/20 після усунення недоліків. 
17.03.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні.
Згідно з положеннями ч.1,3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
          Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
          Колегія суддів, вислухавши суддю–доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
          Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорені сторонами.
На виконанні у приватного виконавця Дорошкевич В.Л. перебуває виконавче провадження №61865805 з примусового виконання виконавчого напису №7058, вчиненого 04.04.2020 приватним нотаріусом Колейчиком В.В. щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Алекскредит" заборгованості у розмірі 14 756,00 грн за кредитним договором.
 05.05.2020 від приватного виконавця Дорошкевич В.Л. ОСОБА_1 надійшов рекомендований лист із постановою про відкриття виконавчого провадження №61865805 від 17.04.2020 щодо стягнення з неї на користь ТОВ "Алекскредит" заборгованості в розмірі 14 756,00 грн (а.с. 8-9), із зазначенням адреси боржника – АДРЕСА_1 .
Вважаючи, що приватним виконавцем в порушення вимог ст. 24 Закону №1404 прийнято до виконання виконавчий документ за відсутності доказів того, що в межах території виконавчого округу міста Києва наявне  її майно,  позивач звернулася до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що місце проживання та місце отримання доходів боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Дорошкевич В.Л. здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться в Єдиному реєстрі приватних виконавців України, а відтак відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження про стягнення коштів з фізичної особи, яка має місце проживання у  Полтавській області (смт. Диканька).
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає. 
Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"  від 02.06.2016 № 1403-VIII ( далі – Закон № 1403).
Положеннями ч. 1 ст. 18 Закону № 1404 визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404 виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Пунктом 4 ч. 2 ст.23 Закону № 1403 передбачено, що в Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 6 ст. 25 Закону № 1403 виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону № 1404 знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Інформація про приватних виконавців виконавчого округу та реквізити їхніх офісів розміщуються у всіх судах та в органах державної виконавчої служби, розташованих у межах відповідного виконавчого округу.
Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
За приписами ч. 2 ст. 24 Закону № 1404 приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України (ч. 4 ст. 24 Закону № 1404).
Згідно з п. 10 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за № 512/5, місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених ст. 24 Закону № 1404.
Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404).
За приписами ч. 3 ст. 26 Закону № 1404 у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону № 1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
За наслідком системного аналізу наведених норм колегія суддів зазначає, що Закон №1404 і Закон № 1403 визначають вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому згідно з ч. 3 ст. 25 Закону № 1403 право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
Згідно з п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404 виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Положеннями ч. 5 ст. 24 Закону № 1404 встановлено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.
Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.
Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.
Положення наведених вище норм свідчать про те, що саме на виконавця покладено обов`язок встановити, чи пред`явлено виконавчий документ за належним місцем виконання, відповідно до ст. 24 вказаного Закону.
Судовим розглядом встановлено, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 17.04.2020 ВП 61865805 винесена приватним виконавцем Виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л. на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. від 04.04.2020 № 7058.
Так, відповідно до виконавчого напису від 04.04.2020 №7058 адресою боржника ОСОБА_1 зазначено АДРЕСА_2 .
Однак, як вбачається з паспорта громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , копія якого міститься в матеріалах справи, місце проживання позивача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , інформація про зміну реєстрації місця проживання - відсутня.
Крім того, в матеріалах справи наявна довідка від 04.05.2020 № 04-17/395, видана Комунальним некомерційним підприємством «Диканська лікарня планового лікування» Диканської районної ради ( далі – КП «Диканська лікарня планового лікування»), відповідно до якої ОСОБА_1 працює у КП «Диканська лікарня планового лікування» на посаді завідувача клініко-діагностичної лабораторії, лікаря – лаборанта з 05.07.20110 по даний час (наказ про призначення № 219-к від 05.07.2010).
Також на підтвердження факту проживання в смт. Диканька, Диканського району, Полтавської  обл. позивачем до суду надано довідку Виконавчого комітету Диканської селищної ради від 05.05.2020 № 1170, яка міститься в матеріалах справи. 
Будь-які докази, які б підтверджували, що під час здійснення виконавчого провадження, відповідачем вчинялися дії, щодо з`ясування місця проживання, перебування позивача та наявності в нього майна в м. Києві. – відсутні. 
Також відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів того, що кошти боржника або інше майно, на момент прийняття оскаржуваної постанови, знаходились у виконавчому окрузі м. Києва, на території якого він здійснює свою діяльність. 
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що приватний виконавець Дорошкевич Ю.В. при відкритті виконавчого провадження не пересвідчився з достовірних джерел про наявність майна боржника у відповідному виконавчому окрузі та не перевірив дані про дійсне місце проживання позивача.
Надані стягувачем документи не вказують на можливе місце проживання позивача саме в місті Києві на момент подання заяви про примусове виконання виконавчого напису, що свідчить про те, що на момент відкриття виконавчого провадження, приватний виконавець не володів достовірною інформацією про фактичне проживання боржника за вказаною адресою у м. Києві. 
Враховуючи, що зазначені в оскаржуваній постанові місце проживання боржника (м.   Київ) та фактичне місце реєстрації боржника (Полтавська область, смт. Диканька) відрізняються та територіально знаходяться у межах різних виконавчих округів, а відомості про місце проживання позивача у м. Київ не підтверджене належними доказами, колегія суддів дійшла висновку, що виконавчий документ прийнято до виконання з порушенням вимог ст.24 Закону № 1404 (прийняття виконавчого документу з іншого виконавчого округу), а відтак визнає вірним висновок суду першої інстанції про те, що постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження №61865805 від 17.04.2020 є протиправною та підлягає скасуванню.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29.01.2021 у справі №160/12729/19, які з урахуванням ч.5 ст.242 КАС України, суд враховує при вирішенні спірних правовідносин. 
Доводи апелянта про те, що у виконавчому написі №7058 від 04.04.2020 місцем проживання боржника зазначено м.Києв, а тому у нього не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання, колегія суддів визнає необґрунтованими та зазначає, що факт проживання позивача за вказаною адресою не підтверджений жодними належними та допустимими доказами.
Посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 09.12.2020 у справі № 460/3537/20 колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому застосовує до спірних правовідносин правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові  від 29.01.2021 у справі №160/12729/19. 
Твердження апелянта про те, що стягувач наділений правом вибору місця виконання рішення, а законодавство не покладає на виконавця обов`язку здійснювати перевірку місця проживання боржника до відкриття виконавчого провадження, є помилковим, виходячи з наступного.
Як зазначалось вище, у спірних відносинах належним місцем виконання є місце проживання або перебування боржника, або місце знаходження його майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, визначає Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 р. № 1382-IV (далі - Закон № 1382) відповідно до статті 3 якого місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.
Положеннями ч. 1 ст. 6 Закону № 1382 встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (ч. 10 ст. 6 Закону № 1382).
За приписами ч. 17 ст. 9 Закону № 1382-IV Особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування.
Тобто, саме зареєстроване місце проживання фізичної особи має визначальне значення для цілей визначення місця виконання виконавчого документа.
Враховуючи, що зазначені в оскаржуваній постанові місце проживання боржника (м. Київ) та фактичне місце реєстрації боржника (Полтавська область, смт. Диканька) відрізняються та територіально знаходяться у межах різних виконавчих округів, та беручи до уваги, що відомості про місце проживання позивача у м. Київ не підтверджені тими документами, які надавалися стягувачем разом із заявою про відкриття виконавчого провадження, колегія суддів вважає, що в цьому випадку приватний виконавець був зобов`язаний скористатися правом, наданим ч.5 ст.24 Закону №1404 та здійснити перевірку відомостей щодо місця проживання боржника або місця знаходження його майна.
Положеннями ч. 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Приватним виконавцем не доведено, що останній при відкритті виконавчого провадження діяла в межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом № 1404.
Доводи апелянта щодо правомірності відкриття виконавчого провадження та вчинення подальших виконавчих дій, з урахуванням наведеного вище є необґрунтованими, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно з положеннями ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості завлених позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права, а відтак відсутні підстави для його скасування.
Керуючись ст. ст. 229, 243, 271, 287, 308, 313, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року по справі № 440/3716/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено 23.03.2021.