ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року  
м. Черкаси   

справа № 703/4637/15-ц провадження № 22-ц/821/189/21 категорія 307000000		

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Бородійчука В.Г.,
суддів: Карпенко О.В., Єльцова В.О.
секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1 ;
відповідач:  ОСОБА_2 ;
особа, що подає апеляційну скаргу: ОСОБА_3 ;
представник особи, що подає апеляційну скаргу – адвокат Здоровко Людмила Володимирівна
розглянув у судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – адвоката Здоровко Людмили Володимирівни на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
17 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на:
- земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,17 га, кадастровий номер 7123787200:02:001:0087, розташовану в адмінмежах Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, що належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 111382 від 27 грудня 2005 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010579200103;
- земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,16 га, кадастровий номер 7123787200:02:001:0128, розташовану в адмінмежах Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, що належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 135846 від 08 квітня 2008 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010879200020.
Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла позивачка та її мати і дружина померлого – ОСОБА_2 , оскільки на час відкриття спадщини постійно проживали разом із спадкодавцем. Разом з тим, відповідачка не має наміру оформляти на себе спадкове майно, хоча і не подавала відповідної заяви про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори.
Позасудовим шляхом ОСОБА_1 не може оформити право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті батька, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкові земельні ділянки.
Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача і просила визнати за нею право власності на вказане спадкове майно в порядку спадкування за законом. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на:
- земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,17 га, кадастровий номер 7123787200:02:001:0087, розташовану в адмінмежах Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, що належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 111382 від 27 грудня 2005 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010579200103;
- земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,16 га, кадастровий номер 7123787200:02:001:0128, розташовану в адмінмежах Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, що належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 135846 від 08 квітня 2008 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010879200020.
Рішення суду мотивоване тим, що відповідно до довідки виконавчого комітету Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області № 230 від 19 травня 2015 року, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня своєї смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ним за вказаною адресою на час відкриття спадщини проживали та були зареєстровані дружина ОСОБА_2 та донька – ОСОБА_1 .
Із повідомлення Смілянської державної нотаріальної контори № 1802/01-16 від 29 серпня 2015 року, вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 до Смілянської нотаріальної контори із заявами про прийняття або про відмову від спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася.
Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 довела факт прийняття нею спадщини після смерті батька, а відповідачка фактично відмовилася від прийняття спадщини на користь позивачки, тому суд визнав за необхідне визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно. 
ОСОБА_3 в особі свого представника – адвоката Здоровко Л.В. частково оскаржив рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 вересня 2015 року до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 31 липня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 – адвоката Здоровко Л.В.
Постановою Верховного Суду від 09 грудня 2020 року ухвалу Черкаського апеляційного суду від 31 липня 2020 року скасовано, матеріали справи передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі свого представника – адвоката Здоровко Л.В. просить скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 вересня 2015 року в частині визнання права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,16 га, кадастровий номер 7123787200:02:001:0128, розташовану в адмінмежах Ротмістрівської сільської ради та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову в цій частині.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, при ухваленні рішення, судом було порушено норми матеріального та процесуального права.
Зазначено, що ОСОБА_3 належить на праві приватної власності земельна ділянка, площею 3,16 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі рішення виконкому Ротмістрівської сільської ради від 23 березня 2001 року, яка знаходиться в адміністративних межах Ротмістрівської сільської ради, згідно державного акту на право приватної власності на землю серія ЧР № 13-17-521, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 521. В 2020 році він замовив технічну документацію для виготовлення кадастрового номеру на свою земельну ділянку. 
Згідно технічної документації кадастровий номер земельної ділянки ОСОБА_3 – 7123787200:02:001:0128 точно такий же як і у ОСОБА_1 . Але в зв`язку з тим, що ОСОБА_3 свою земельну ділянку отримав під час розпаювання землі КСП «Україна», то він є першим і єдиним законним власником даної земельної ділянки, а ОСОБА_5 отримала її у спадщину після смерті свого батька, який отримав її в свою чергу після смерті свого брата, ОСОБА_6 , якому належала земельна ділянка площею 3,77 га, а не 3,16 га, який її також успадкував у 2004 році.
ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 лютого 2007 року № 385 після смерті ОСОБА_6 , після чого звернувся до Смілянського РВ Черкаської РФ ДП «Центру Державного земельного кадастру» та виготовив технічну документацію по переоформленню державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_4 .
Відповідно до даної технічної документації ОСОБА_4 на арк. 5 знаходиться фотокопія свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Смілянською держнотконторою 12 лютого 2007 року за № 385 та виданого ОСОБА_4 , який успадкував від ОСОБА_6 право власності на земельну ділянку площею 3,77 га, розташованої на території с. Ротмістрівка, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 314830, виданого Смілянською райдержадміністрацією 22 березня 2005 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Смілянською держнотконторою 11 листопада 2004 року; на арк. 4 цієї технічної документації міститься належний ОСОБА_7 державний акт на право приватної власності на землю серія ЧР № 13-17-521, площа його земельної ділянки – 3,16 га, замість державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 314830 ОСОБА_8 .
Після виготовлення технічної документації Смілянським РВ Черкаської РФ ДП «Центром Державного земельного кадастру» ОСОБА_4 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ 135816, площа земельної ділянки – 3,16 га, кадастровий номер 7123787200:02:001:0128 і її конфігурація повністю співпадає з конфігурацією земельної ділянки зазначеної в державному акті ОСОБА_9 , суміжні землекористувачі аналогічні як і в державному акті ОСОБА_9 , тільки підставою виникнення права власності ОСОБА_4 зазначено свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 лютого 2007 року № 385, підставою видачі якого був державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 314830, площа земельної ділянки – 3,77 га, а не належний ОСОБА_7 державний акт на право приватної власності на землю серія ЧР № 13-17-521.
З технічної документації ОСОБА_4 та ОСОБА_3 видно, що це одна і та ж земельна ділянка.
Викладені обставини призвели в подальшому до прийняття Смілянським міськрайонним судом Черкаської області рішення від 15 вересня 2015 року, яким за ОСОБА_1 було визнано право власності на земельну ділянку ОСОБА_9 , яким було позбавлено його права власності на неї.
Скасування рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 вересня 2015 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,16 га, кадастровий номер 7123787200:02:001:0128, розташовану в адміністративних межах Ротмістрівської сільської ради, що належала померлому ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧЕ № 135846 від 08 квітня 2008 року відновить порушене право ОСОБА_3 на свою власність і ніяким чином не вплине на права чи інтереси ОСОБА_1 , так як на підставі заяви ОСОБА_1 від 08 жовтня 2018 року було зареєстровано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 3,7711 га., кадастровий номер 7123787200:02:002:0083, яка йому належала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 лютого 2007 року № 385. 

Відзив на апеляційну скаргу не надходив
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1  помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина.
Згідно копій державних актів серії ЧР № 111382 від 27 грудня 2005 року та серії ЯЕ № 135846 від 08 квітня 2008 року ОСОБА_4 являвся власником двох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих в адміністративних межах Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області площею, відповідно 3,17 та 3,16 га.
В позасудовому порядку ОСОБА_1 , яка являється спадкоємницею померлого ОСОБА_4 не змогла оформити право власності на спадкове майно, оскільки були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкові земельні ділянки. З цих підстав, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. 

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_3 – адвоката Здоровко Л.В. підлягає до часткового задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Предметом спору у справі, яка переглядається, є визнання права власності на спадщину, яка залишились після смерті ОСОБА_4 
ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог зазначила, що спадщину після смерті ОСОБА_4 вона прийняла, так як фактично проживала разом з батьком під час його смерті, що підтверджується довідкою Ротмістрівської сільської ради. Крім ОСОБА_1 спадщину прийняла і відповідач по справі ОСОБА_2 , яка також проживала на момент смерті разом зі спадкодавцем, однак оформити спадщину ОСОБА_2 відмовилася.
17 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом про визнання права власності на спадкове майно, а саме:
- земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,17 га, кадастровий номер 7123787200:02:001:0087, розташовану в адмінмежах Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, що належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 111382 від 27 грудня 2005 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010579200103;
- земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,16 га, кадастровий номер 7123787200:02:001:0128, розташовану в адмінмежах Ротмістрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, що належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 135846 від 08 квітня 2008 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010879200020.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 
Згідно вимог ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. 
Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину вирішенню в судовому порядку не підлягають. 
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до Розділу ІІ глави 10 пунктів 4.12, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів; видача свідоцтва про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів; видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Отже, звертаючись до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування нерухомого майна, позивач ОСОБА_1 не врахувала, що вказана функція перебуває в компетенції нотаріальних органів, а суд, в силу своїх повноважень може розглядати такий спір у разі відмови нотаріальних органів у видачі спадкоємцю свідоцтва про право власності на майно в порядку спадкування.
Так, з матеріалів справи, а саме листа Смілянської державної нотаріальної контори (а.с. 16) щодо надання роз`яснення ОСОБА_1 вбачається, що їй було роз`яснено порядок отримання свідоцтва про право на спадщину.
Так, на підставі вказаного роз`яснення ОСОБА_1 зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 ЦК України – не раніше зазначених у цих статтях строків.
Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, шляхом витребування відповідних доказів, перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво; перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи (підпункт 4.14 п. 4 Глава 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5).
Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання оригіналів правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або зняття арешту цього майна.
Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації, нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до Держземагенства для отримання витягу з ДЗК про земельну ділянку. Одночасно повідомлено, що нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину, якщо не подано відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій.
Також, роз`яснено, що в разі неможливості виконання наведених умов, у ОСОБА_1 виникає право звернення до суду для вирішення зазначеного питання після отримання вищезазначених документів. 
Після отримання вищевказаного роз`яснення, ОСОБА_10 звернулася до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно.
Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у абзацах другому та третьому пункту 23 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.
Слід звернути увагу на відсутність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач вказував на те, що перешкодою для належного оформлення (спадщини) спадкових прав (отримання свідоцтва про право на спадщину) є відсутність у нього правовстановлюючих документів на спірне майно. Разом з тим, вважаючи себе особою, яка прийняла спадщину відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, позивач не зазначив про неможливість оформлення спадкових прав у нотаріальній конторі.
Таким чином, зверненню позивача до суду із вказаним позовом як особи, яка, на його думку, в силу вимог частини третьої статті 1268 ЦК України прийняла спадщину, мало передувати вирішення питання щодо отримання ним у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину, що у випадку відмови у вчиненні нотаріальної дії - видачі цього свідоцтва, вказувало б на наявність підстав для вирішення питання про порушення або невизнання його права у судовому порядку.
Отже, за відсутності відмови нотаріуса про видачу свідоцтва про права на спадщину, вирішення цього спору в судовому порядку є неможливим.
Таку ж позицію висловив Верховний Суд в своїй постанові від 05 червня 2019 року під час розгляду справи № 554/3192-16-ц.
Вирішуючи питання по суті позовних вимог, суд першої інстанції на вищевказані обставини уваги не звернув, не врахував відсутність в матеріалах справи вмотивованої постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину та дійшов передчасного висновку про можливість вирішення цього спору.
Крім того, під час розгляду вказаної справи суд апеляційної інстанції враховує, що згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини). За правилами частини першої статі 292 ЦПК України 2004 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Згідно висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року під час розгляду справи № 1316/995/12 (провадження № 61-9754св19) визначено, що спорах про визнання права власності на спадкове майно, при оскарженні рішення суду особою, що не була залучена до розгляду справи в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції в першу чергу повинен встановити, чи порушуються оскаржуваним рішенням суду права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу. В даному випадку, вирішення цього питання є першочерговим завданням апеляційного суду, оскільки виключно у разі встановлення, що рішення суду першої інстанції порушує права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд наділений повноваженнями здійснювати перегляд по суті рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку. Натомість у разі, якщо апеляційний суд встановить, що рішення суду першої інстанції не порушує прав та інтересів особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю.
З наданих в апеляційній скарзі мотивах та доданих до апеляційної скарги доказів вбачається, що відповідно до рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 вересня 2015 року ОСОБА_1 на підставі одного свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 лютого 2007 року № 385, успадкувала дві земельні ділянки, одна з яких площею 3,16 га., кадастровий номер 7123787200:02:001:0128 належить ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія ЧР № 13-17-521. 
Відповідно до ст. 255 ЦПК України, суд ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Ч. 1 ст. 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про необхідність скасування рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 вересня 2015 року, та закриття провадження у справі. 
Крім того, у відповідності ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Ст. 142 ЦПК України передбачає порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позовної заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необгрунтованих дій позивача.
ОСОБА_3 не брав участі у розгляді справи в суді першої інстанції, однак під час оскарження ним рішення районного суду, апеляційним судом було визнано, що його права оскаржуваним рішенням були порушені і він має право на апеляційне оскарження. 
Тому, на думку суду, ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 142 ЦПК України має право й на компенсацію судових витрат, понесених ним під час розгляду справи. 
Як вбачається з матеріалів справи, а саме квитанції б/н від 23 липня 2020 року ОСОБА_3 сплатив за подачу апеляційної скарги 908 грн. 50 коп. судових витрат за розгляд справи.
Оскільки провадження у справі закрито, тому суд апеляційної інстанції при вирішенні питання про розподіл судових витрат вважає, що вони підлягають компенсації ОСОБА_3 шляхом стягнення їх з позивача ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_9  – адвоката Здоровко Людмили Володимирівни – задовольнити частково.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 вересня 2015 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно скасувати.
Провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно закрити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 908 грн. 50 коп. судових витрат, понесених ним по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного  судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.  

Повний текст постанови складено 01 березня 2021 року.

Головуючий                                                В.Г. Бородійчук

Судді                                                                О.В. Карпенко

                                                               В.О. Єльцов