Постанова
Іменем  України                                                         
 
20 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 385/878/19
провадження № 61-12215 св 20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
представник позивача-адвокат Волощук Володимир Володимирович,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
представник ОСОБА_3 - адвокат Волошин Михайло Гнатович,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду 
у складі колегії суддів: Черненка В. В., Єгорової С. М., Мурашка С. І. 
від 28 травня 2020 року, 

ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про зміну черговості одержання права на спадкування, в якому просила змінити черговість одержання нею права на спадкування після смерті ОСОБА_4 з четвертої черги спадкування за законом на першу чергу спадкування за законом.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 
в с. Хащувате Гайворонського району Кіровоградської області помер 
ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина, що складалася з житлового будинку та земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Спадкове майно знаходиться на території с. Хащувате Гайворонського району Кіровоградської області.
Вказувала, що вона проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю з березня 1993 року по день його смерті в її будинку, який розташований 
по  АДРЕСА_1 , де вони вели спільне господарство для забезпечення сімейних потреб, тобто, в них були повноцінні сімейні відносини, але їх шлюб не був офіційно зареєстрований, спільних дітей у них не було та в іншому зареєстрованому шлюбі вони не перебували. ОСОБА_4 тривалий час хворів (більше двох років), потребував стороннього догляду, оскільки мав діагноз: гіпертонічна хвороба II стадії ступінь 3 ризик 4, а вона здійснювала догляд та піклувалася про нього, купувала за необхідності ліки, продукти, одяг, надавала іншу моральну та матеріальну допомогу, так як ОСОБА_4 внаслідок його віку та хвороби було важко самостійно це робити, здійснила за свої кошти поховання. 
Зазначала, що діти спадкодавця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які є спадкоємцями першої черги за законом, весь цей час проживали 
в м. Кропивницький та в Республіці Італія, ніякої допомоги своєму батьку не надавали.
З урахуванням наведеного,  ОСОБА_1 просила суд її позов задовольнити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області у складі судді Терновенко А. В. від 27 січня 2020 року (з урахуванням ухвали районного суду від 24 березня 2020 року про виправлення описки) позов ОСОБА_1 задоволено. Змінено черговість одержання права на спадкування ОСОБА_1 після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з четвертої черги спадкування за законом на першу чергу спадкування за законом. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з урахуванням наданих доказів, допиту спеціаліста судово-медичного експерта ОСОБА_5 суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 хворів на важку хворобу, яка й призвела до його смерті, тривалий час був обмежений в повному забезпеченні своїх життєвих потреб, був у безпорадному стані, потребував догляду. 
При цьому позивач здійснювала опіку над ОСОБА_4 , матеріально його забезпечувала, здійснювала догляд за ним та надавала допомогу 
у приготуванні їжі, прибиранні будинку та інше, так як хвороба прогресувала і він самостійно не міг за собою доглядати.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 28 травня 2020 рокуапеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката 
Волошина М. Г. задоволено. Рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 27 січня 2020 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Судове рішення суд апеляційної інстанції мотивував тим, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо взяття до уваги довідки фахівця, лікаря-судмедексперта ОСОБА_5 , так як із зазначеної довідки вбачається, що ОСОБА_4 , 1958 року народження, неодноразово лікувався, як амбулаторно, так і стаціонарно в КЗ «Гайворонська ЦРЛ», знаходився на диспансерному обліку з 2009 року з діагнозом ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба з частими гіпертонічними кризами, носовою кровотечею і відповідно на час хвороби потребував постійного стороннього догляду і будь-які фізичні навантаження йому були протипоказані. При цьому в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження, що ОСОБА_4 перебував у безпорадньому стані. Матеріалами справи підтверджено, 
що ОСОБА_4 практично до дня своєї смерті працював, що спростовує доводи позивача про безпорадний стан ОСОБА_4 . 
Крім того, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження, що ОСОБА_4 потребував матеріальної допомоги і позивач матеріально забезпечувала його. При цьому в матеріалах справи підтверджено, що ОСОБА_4 мав достатній дохід для свого життя.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У серпні 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на оскаржувані судові рішення, в якій з урахуванням уточненої касаційної скарги поданої у вересні 2020 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Кропивницького апеляційного суду від 28 травня 2020 року 
й залишити в силі рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 27 січня 2020 року.
 
Надходження касаційної скарги до Верховного Суду 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду 
від 02 вересня 2020 року визнано наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення неповажними, касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, а саме: запропоновано надати суду докази пропуску строку з поважних причини, або навести інші підстави пропуску строку з відповідними доказами, уточнити підстави касаційного оскарження судового рішення та надати копії сторонам у справі, і запропоновано сплатити судовий збір 
й надати квитанцію про сплату судового збору. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
У наданий судом строк заявник направила матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 02 вересня 2020 року.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 жовтня 2020 року поновлено 
ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження судового рішення, відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу 
№ 385/878/19 із Ульяновського районного суду Кіровоградської області. Надіслано учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено їм право подати відзив на касаційну скаргу.
У листопаді 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції невірно дійшов висновку, що позивач не надала суду належних й допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, не врахував фактичні обставини та надані докази у справі. Вказує, що ОСОБА_4 тривалий час хворів, що підтверджується медичними довідками, потребував постійного догляду і підтримки для забезпечення його життєво необхідними потребами.        ОСОБА_4 проживав у її житловому будинку, вона здійснювала догляд за ним, піклувалася про нього, купувала необідні ліки, речі продукти, надавала іншу моральну та матеріальну допомогу, оскільки самостійно ОСОБА_4 цього робити не міг, так як будь-яке навантаження могло спричинити негативні наслідки. При цьому, зазначає, що перебування ОСОБА_4             у безпорадному стані підтверджується показаннями фахівця лікаря-судмедексперта ОСОБА_5 та медичними документами. 
Заявник посилається на правовий висновок Верховного Суду щодо «безпорадного стану», викладений у постанові від 17 жовтня 2018 року 
у справі № 200/21452/15-ц (провадження № 61-18578 св 18), який апеляційним судом не враховано. 
 
Відзиви на касаційну скаргу  ОСОБА_1 до Верховного Суду не надходили.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 8). 
ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, з березня 1993 року по день його смерті в її будинку, який розташований по  АДРЕСА_1 , де вони вели спільне господарство для забезпечення сімейних потреб.
ОСОБА_1 постійно здійснювала догляд за ОСОБА_4 , здійснювала його поховання, що підтверджується матеріалами справи 
(а. с. 9-11). 
ОСОБА_4 з 2009 року почав хворіти на гіпертонічну хворобу II стадії ступінь 3 ризик 4, потребував постійного стороннього нагляду, 
що підтверджується довідками (а. с. 13-15). 
Лікарем судово-медичного експерта Головком В. С. зазначено, 
що ОСОБА_4 останні роки свого життя потребував постійного стороннього догляду, будь-які фізичні навантаження йому були протипоказані, тому ОСОБА_4 самостійно справлятись по господарству (рубати дрова, носити воду та ін.) не міг (а. с. 16).
Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області 
від 04 березня 2019 рокупозов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу задоволено частково. Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період із ІНФОРМАЦІЯ_4 по день смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат (а. с .17-18).
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Підставами касаційного оскарження постанови Кропивницького апеляційного суду від 28 травня 2020 року заявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №200/21452/15-ц, (провадження № 61-18578 св 18) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України, зокрема, суд належним чином не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга  ОСОБА_1  підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог                               і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Частинами першою та другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України).
Тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як одержання права на спадкування наступною чергою (частина друга статті 1258 ЦК України) та зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом. Одержання права на спадкування наступною чергою стосується другої- 'ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.
На зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом в межах певної черги, впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої-п`ятої черги.
Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.
За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.
Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вирішуючи спір у цій справі та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно виходив із того, що позивач здійснювала опіку над       ОСОБА_4 , який перебував у безпорадному стані, матеріально його забезпечувала, здійснювала догляд за ним та надавала допомогу 
у приготуванні їжі, прибиранні будинку та інше, так як хвороба прогресувала і він самостійно не міг за собою доглядати. А преюдиційним судовим рішенням встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у період із 
ІНФОРМАЦІЯ_4 по день смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Верховний Суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків про наявність правових підстав, передбачених частиною другою статті 1259 ЦК України, для зміни черговості права на спадкування.
Колегія суддів погоджується із цим висновком, як із таким, що відповідає обставинам справи та зазначеним вимогам закону. 
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: 
від 09 листопада 2020 року у справі № 142/287/18, провадження 
№ 61-13960 св 19; від 09 грудня 2020 року у справі № 554/4064/17-ц, провадження № 61-18461 св 19.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Апеляційний суд дійшов помилкового висновку, про те, що  ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів щодо думки лікаря-судмедексперта, безпорадного стану ОСОБА_4 , та його потребі 
в матеріальному забезпеченні, оскільки позивачем надано достатньо доказів на підтвердження всіх зазначених обставин, які були досліджені судом першої інстанції.
При цьому, виходячи зі змісту апеляційної скарги відповідача (а.с. 92-96), апеляційний суд не досліджував нові докази, не встановлював нові фактичні обставини, а, переоцінивши докази, подані сторонами районному суду, які вже ним оцінені відповідно до вимог статей 89, 265 ЦПК України, не указав, які саме порушення норм процесуального права допущено районним судом при дослідженні та оцінці таких доказів.
Таким чином, у порушення статей 89, 263-264, 382 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище положення закону уваги не звернув, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, 
що має суттєве значення для правильного вирішення спору, не надав належної правової оцінки доводам і доказам сторони.
Вказане свідчить, що апеляційним судом безпідставно скасовано рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, судове рішення апеляційного суду згідно зі статтею 413 ЦПК України підлягає скасуванню, 
а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Оскільки ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн - за подання позовної заяви, 1 536,80 грн - за подання касаційної скарги, тому з  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягнення судовий збір у розмірі 1 152,60 грн з кожного.
Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Кропивницького апеляційного суду від 28 травня 2020 року скасувати, залишити в силі рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 27 січня 2019 року.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  на відшкодування судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та касаційної скарги у розмірі 1 152,60 грн.
Стягнути з ОСОБА_3  на користь  ОСОБА_1  на відшкодування судового збору, сплаченого за подання позовної заяви 
та касаційної скарги у розмірі 1 152,60 грн.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
  Головуючий   Судді:	  Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Б. І. Гулько   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець