Справа № 428/15646/18 
Провадження № 22-ц/810/968/20 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року                      Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                   Назарової М.В.,
суддів                                           Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря                       Сінько А.І.,
учасники справи: позивач –  ОСОБА_1 , відповідач – Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження 
апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» 
на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 листопада 2020 року, ухваленого Сєвєродонецьким міським судом у складі: судді Посохова І.С. в приміщенні того ж суду, 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» про стягнення боргу, 
в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року позивачка ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 звернулась із вказаним позовом до суду, який мотивувала тим, що в липні 2013 року позивачка придбала в ТВТБВ № 10012/0183 - філії Луганського обласного управління AT «Ощадбанк», розташованому в м. Первомайськ Луганської області, середньострокові казначейські зобов`язання України на пред`явника серії Б номінальною вартістю 500 доларів США з датою погашення після 28 листопаду 2014 року (далі - казначейські зобов`язання) в кількості 89 одиниць за номерами з 068290 по 068378 на загальну суму 44500 доларів США.
Порядок проведення випуску, обслуговування та погашення казначейських зобов`язань регламентовано постановою Кабінету Міністрів України від 5 вересня 2012 року № 836 «Про випуск казначейських зобов`язань». Пунктом 4 вказаної постанови КМУ передбачено, що генеральним агентом розміщення, доставки, інкасації, обслуговування обігу, погашення та знищення казначейських зобов`язань є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Пунктом 3 Умов розміщення та погашення казначейських зобов`язань, затверджених вказаною постановою КМУ, сертифікат серії Б містить чотири купони. Розмір доходу за кожним купоном казначейського зобов`язання (кожні півроку) - 20 доларів США. Згідно з п. 15 вказаних Умов, погашення казначейських зобов`язань та виплата доходу за ними припиняються через один рік після дати погашення, зазначеної у сертифікаті - до 28.11.2015 року.
25.07.2013 між позивачкою та AT «Ощадбанк» було укладено кредитний договір № 61_183, згідно з яким позивачка отримала 210 000 грн. на строк до 03.12.2014 з відсотковою ставкою 16 % та обов`язком щомісячного погашення відсотків за кредитом. Пунктами 3.5.1, 3.5.2 вказаного договору, в разі відсутності або недостатності коштів на поточному рахунку позичальника (позивачки), банку надавалося право договірного списання з рахунків позивачки, відкритих у відповідача, у т.ч. з рахунку в іноземній валюті (долар США).
З метою забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором було укладено договір застави цінних паперів № 61_183, згідно з яким належні позивачу казначейські зобов`язання за номерами з 068290 по 068378 (89 од.) на загальну суму 44500 доларів США було передано до філії Луганського обласного управління AT «Ощадбанк» - ТВТБВ № 10012/0183. Одним із способів позасудового звернення стягнення на предмет застави (п. 7.2.2 договору застави). 
26.09.2013, в зв`язку з виведенням частини казначейських зобов`язань з номерами з 068349 по 068378 в кількості 30 одиниць в забезпечення по іншому кредитному договору, між сторонами було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору, в якому зазначено, що виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечується заставою казначейських зобов`язань загальною кількістю 59 одиниць. Аналогічна за змістом додаткова угода від 26.09.2013 була укладена до договору застави цінних паперів від 25.07.2013.
Пізніше, у вересні 2013 року позивачка придбала в тому ж відділенні AT «Ощадбанк» казначейські зобов`язання в кількості 35 одиниць за номерами з 0682220 по 0683254 на загальну суму 17500 доларів США.
27.09.2013 між позивачкою та AT «Ощадбанк» було укладено кредитний договір № 144_183, згідно з яким позивачка отримала 233 000 грн. на строк до 03.12.2014 року з відсотковою ставкою 16 %. З метою забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором було укладено договір застави цінних паперів № 144_183, згідно з яким належні позивачці казначейські зобов`язання за номерами з 068220 по 068254 та з 068349 по 068378 в кількості 65 штук на загальну суму 32500 доларів США було передано до філії Луганського обласного управління AT «Ощадбанк» - ТВТБВ № 10012/0183.
З метою забезпечення виконання позивачкою умов кредитних договорів, між позивачкою та AT «Ощадбанк», в особі керуючого Луганського обласного управління Оверчука О.М., було укладено договори купівлі-продажу казначейських зобов`язань № 61_183 від 25.07.2013 року та № 144_183 від 27.09.2013. Згідно п. 2.1 договору купівлі-продажу цінних паперів № 61_183, сторони домовилися, що обов`язок продавця (позивачки) передати у власність покупця (відповідача) казначейські зобов`язання виникає у разі прострочення продавцем виконання грошових зобов`язань за кредитним договором № 61_183 від 25 липня 2013 року, укладеним між сторонами. Відповідно до п. 2.2 вказаного договору купівлі-продажу покупець був зобов`язаний протягом 2 (двох) банківських днів після прострочення з боку продавця (в частині погашення грошових зобов`язань за кредитним договором) сплатити договірну вартість цінних паперів, зазначену в п. 1.2.11 договору на поточний рахунок позивачки (валюта рахунку - долар США), відкритий у відповідача. Договірна вартість казначейських зобов`язань зазначена в розмірі номінальної вартості цінних паперів 500 доларів США за одиницю, або 44500 доларів США за 89 казначейських зобов`язань. Пізніше кількість казначейських зобов`язань, які є предметом цього договору була зменшена до 59 одиниць, але додаткова угода щодо цього у позивачки не збереглася.
Договір купівлі-продажу № 144_183 від 27.09.2013 є цілком аналогічним, за виключенням того, що кількість казначейських зобов`язань складає 65 одиниць, загальна договірна вартість складає 32500 доларів США, а відкладальною умовою, відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦК України, є факт прострочення виконання позивачкою грошових зобов`язань за кредитним договором № 144-183 від 27.09.2013.
Усі казначейські зобов`язання знаходилися на зберіганні у відповідача - ТВТБВ № 10012/0183 - філії Луганського обласного управління AT «Ощадбанк», розташованому в м. Первомайськ Луганської області.
Постановою Апеляційного суду Луганської області від 22.03.2018 по справі № 428/3631/17 визнано недійсними положення п. 2.6 вищевказаних договорів купівлі-продажу в частині визначення в якості скасувальної обставини «закінчення строку обігу цінних паперів, визначеного постановою КМУ від 05.09.2012 № 836 «Про випуск казначейських зобов`язань». Цим же судовим рішенням, яке має силу преюдиційного факту, встановлено, що правовідносини сторін врегульовані договорами купівлі-продажу цінних паперів, і підстави позову, на які посилався позивач у своєму позові, стосуються саме виконання умов цих договорів, а не завданих збитків.
Загальна кількість казначейських зобов`язань за вищевказаними договорами купівлі-продажу цінних паперів складає 124 одиниці, вартість зазначена в договорах купівлі-продажу відповідає номінальній - 500 доларів США за 1 казначейське зобов`язання або 62000 доларів США за усі 124 казначейські зобов`язання, які знаходилися у банку на зберіганні.
У зв`язку з початком здійснення антитерористичної операції на території Луганської області позивачка була вимушена тимчасово виїхати з зони бойових дій та, починаючи з липня 2014 року, не змогла своєчасно виконати свої зобов`язання в частині погашення кредитів та сплати відсотків.
13 листопада 2014 року представник позивачки ОСОБА_3 звернулася до голови правління ПАТ «Ощадбанк» з пропозицією сплатити заборгованість за кредитними договорами за рахунок заставного майна, а залишок суми розмістити на депозитному рахунку в AT «Ощадбанк». У відповідь ОСОБА_3 отримала листа заступника голови правління AT «Ощадбанк» за № 11/5-22/163/2275 від 15.12.2014 року з повідомленням про призупинення здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою та нагадуванням про обов`язок позичальника виконати кредитні зобов`язання.
У зв`язку з втратою Відповідачем казначейських зобов`язань (які виступали предметом застави і предметом договорів купівлі-продажу) позивачка у 2015 році змушена була здійснити заходи щодо отримання свого майна та спромоглася отримати в м. Луганську свої казначейські зобов`язання в кількості 124 одиниці.
З урахуванням того, що 28.11.2015 року строк погашення казначейських зобов`язань сплив, 26.11.2015 року представник позивача ОСОБА_4 повторно звернувся до Луганського обласного управління «Ощадбанку», розташованого в м. Сєвєродонецьк, з вимогою про виконання обов`язків банку в частині перерахування коштів на валютний рахунок позивачки відповідно до договорів купівлі-продажу цінних паперів або погашення казначейських зобов`язань та сплати коштів, які залишаться після погашення кредитів (копія листа додається). Представники банку відмовилися прийняти казначейські зобов`язання та сплатити кошти.
Розмір вказаних процентів за період з 20.11.2015 року по 20.11.2018 року становить:
62000 х (3%/365 х 1096) = 5 580,00 доларів США, де 1096 - кількість днів прострочення. Відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 26.11.2018 - 2779,5828 грн за 100 доларів США, ціна позову в розмірі 67580 доларів США складає 1 878 440, 16 грн.
Тому позивачка ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 просила суд стягнути на користь позивачки з Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» в особі філії - Луганського обласного управління AT «Ощадбанк» заборгованість у сумі 62000 доларів США, 3% річних з вказаної суми за період з 26.11.2015 року по 26.11.2018 року у сумі 5580 доларів США, а загалом 67580,00 доларів США.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву позивача, в якому не визнає позовні вимоги в повному обсязі та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на те, що відповідачем не заперечується укладання договорів зазначених у позові представником позивача та враховуючи те, що на території Донецької та Луганської областей відповідно до рішення Правління Національного банку України від 23 липня 2014 року № 436, починаючи з 24 липня 2014 року, запроваджено надзвичайний режим роботи банківської системи, що унеможливило здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою, та на виконання Указу Президента від 14.11.2014 № 875/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 4 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» була зупинена діяльність відділень філії - Луганського обласного управління AT «Ощадбанк», які знаходяться на непідконтрольній українській владі території, включаючи ТВБВ № 10012/0183 філії - Луганського обласного управління AT «Ощадбанк», яке розташоване в м. Первомайську, в сховищі цінностей якого обліковувались на позабалансових рахунках відповідні сертифікати казначейських зобов`язань, що є предметом договорів купівлі-продажу ЦП.
У зв`язку з проведенням антитерористичної операції на території Луганської області, усі приміщення філії - Луганського обласного управління AT «Ощадбанк», включаючи ТВБВ № 10012/0183 (м. Первомайськ), та майно, що в них знаходилось, було захоплено невстановленими озброєними особами, за фактами чого на підставі заяв Банку правоохоронними органами відкрито кримінальні провадження. Отже, сертифікати казначейських зобов`язань фактично були втрачені за незалежних від Відповідача обставин.
Починаючи з 13.11.2014 представники позивача звертались до Банку з пропозицією про звернення стягнення на заставлене майно - цінні папери у вигляді сертифікатів казначейських зобов`язань в рахунок погашення заборгованості за укладеними кредитними договорами, на що відповідачем було наголошено на виконанні умов кредитних договорів зі сплати платежів за кредитом.
Крім того, представник позивача звертався до філії - Харківського обласного управління AT «Ощадбанк» з метою погашення сертифікатів казначейського зобов`язання, серійні номери яких співпадають з викраденими сертифікатами у сховищі цінностей ТВБВ № 10012/0183 Банку, в чому відділенням Банку було відмовлено з підстав визнання цих казначейських зобов`язань викраденими.
Вважаючи обов`язком Відповідача здійснити звернення стягнення на заставлене майно – сертифікати казначейських зобов`язань, та у зв`язку з цим здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог, представник позивача звернувся до суду із вимогою про визнання припиненими кредитних договорів та стягнення грошових коштів у вигляді різниці між сумою заборгованості за кредитними договорами та сумою, яка була б виплачена Відповідачем за погашення казначейських зобов`язань, у подальшому з нарахованими трьома процентами річних за прострочення виконання зобов`язання з погашення казначейських зобов`язань.
Виходячи із дійсності умов договорів купівлі-продажу ЦП права та обов`язки за вказаними договорами припинилися у зв`язку із закінченням строку обігу цінних паперів, визначеного постановою КМУ від 05.09.2012 № 836 «Про випуск казначейських зобов`язань».
Як вже зазначалось, строк обігу казначейського зобов`язання встановлено 24 місяці від дати випуску сертифікату (30.11.2012), тобто 30 листопада 2014 року є датою припинення прав та обов`язків за договорами купівлі-продажу ЦП.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, починаючи з 13 листопада 2014 року представники позивача звертались до Банку з пропозицією про звернення стягнення на заставлене майно - цінні папери у вигляді сертифікатів казначейських зобов`язань в рахунок погашення заборгованості за укладеними кредитними договорами, на що відповідачем було наголошено на виконанні умов кредитних договорів зі сплати платежів за кредитом.
Тільки 26.11.2015 від позивача надійшов лист про виконання умов договорів купівлі-продажу ЦП шляхом купівлі сертифікатів казначейських зобов`язань, вимоги до яких обумовлені цими договорами, та погашення за рахунок цих коштів заборгованості за кредитними договорами. При цьому, самі бланки сертифікатів казначейських зобов`язань України до Банку не пред`являлись для здійснення відповідної фінансової операції. 
Відповідач вважає, що сертифікати казначейських зобов`язань України, власником якого є позивач, набули статусу викрадених, тобто втрачені Банком з моменту відкриття відповідних кримінальних проваджень щодо захоплення невстановленими озброєними особами приміщень та майна AT «Ощадбанк», в тому числі і в м. Первомайськ Луганської області. У зв`язку з чим, факт купівлі-продажу цих ЦП не міг відбутися з підстав невідповідності вимогам до предмету договорів купівлі-продажу ЦП.
З огляду на вимоги ст. 673, 677 ЦК України, сертифікати казначейських зобов`язань втратили свої якості, які передбачені п. 1.2 Договорів купівлі-продажу ЦП, в силу їх неможливості поновлення, у зв`язку з їх викраденням, тобто втратою Банком, з незалежних від відповідача обставин, та в цьому випадку є непридатними для подальшого досягнення мети, яку сторони передбачали з укладанням Договорів купівлі-продажу ЦП у відповідності до вимог п. 17 Постанови КМУ від 05.09.2012 № 836 «Про випуск казначейських зобов`язань».
Крім того, відповідач вважає, що 05.08.2017 строк позовної давності щодо вимог позивача про стягнення боргу сплив у відповідності до норм цивільного законодавства.
Тому відповідач просив ухвалити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Від позивача в особі свого представника надійшла відповідь на відзив, у якій просить не приймати до уваги доводи викладені відповідачем у відзиві, зазначивши щодо спливу строку позовної давності, що цінні папери на підставі договорів застави до кредитних договорів знаходилися на зберіганні у Первомайському відділенні «Ощадбанку» та внаслідок бойових дій вибули з володіння відповідача влітку 2014 року. Вказані обставини визнаються відповідачем, підтверджуються рішенням Сєвєродонецького міського суду від 21.10.2016 по справі № 428/5127/16-ц, рішенням Апеляційного суду Луганської області від 07.02.2017 по справі № 428/5127/16-ц та відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву та як було встановлено вищезазначеним судовим рішенням апеляційної інстанції від 07.02.2017, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2017 року, саме факт вибуття цінних паперів з володіння банку в серпні 2014 року внаслідок бойових дій на території АТО не дозволив банку звернути стягнення на вказані цінні папери та відповідно сплатити їх вартість продавцю.
Таким чином, обов`язку сплати покупцем (Банком) продавцю ( ОСОБА_1 ) вартості цінних паперів передує обов`язок продавця передати цінні папери Покупцю; обов`язок передати цінні папери покупцю виникає у продавця у разі виникнення наступних обставин: або прострочення Продавцем виконання грошових зобов`язань за кредитними договорами, або з моменту пред`явлення Продавцем вимоги про повернення ЦП зі зберігання. Отже, початок строку перебігу позовної давності, відповідно до приписів ст. 265, 253 ЦК України, розпочався з 27.11.2015 - на наступний день з дня відмови банку прийняти казначейські зобов`язання та сплатити їх вартість відповідно до умов договорів купівлі-продажу ЦП. В останній день трирічного строку - 27.11.2018 позовну заяву було здано в поштовому відділенні, а відтак вказаний позов було подано в межах строку позовної давності.
Щодо підстав відмови банком в оплаті ЦП через набуття ними «статусу вкрадених», то посилання відповідача на нездійснення операцій з казначейськими зобов`язаннями через надання останнім «статусу вкрадених» не має під собою будь-якого нормативного обґрунтування. По-перше, цивільному праву України невідомий такий термін як «статус вкраденого». По-друге, відповідно до пункту 2 частини 5 статті 3 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» казначейські зобов`язання є борговими цінними паперами. В частині 1 статті 4 цього Закону зазначається, що обмеження прав на цінні папери або прав за цінними паперами може бути встановлено тільки у випадках і в порядку, що передбачені законом. Відповідач, за наявною інформацією, не звертався до суду в порядку окремого провадження з заявою про визнання ЦП, які є предметом договорів купівлі-продажу, недійсними. З огляду на викладене, за відсутності судового рішення про визнання ЦП втраченими та недійсними, посилання банку на їх недійсність безпідставні та необґрунтовані, а відмова у їх прийнятті 26.11.2015 незаконна.
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» про стягнення боргу задоволено.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» на користь  ОСОБА_1 заборгованість у сумі 62 000 доларів США та 3 % річних за період з 26.11.2015 по 26.11.2018 у сумі 5 580 доларів США, а усього: 67580 доларів США. Стягнуто судові витрати.
В апеляційній скарзі відповідач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивачу за необґрунтованістю та у зв`язку з пропуском строків позовної давності.
Доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не в повному обсязі та неправильно встановлені дійсні обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів по справі, а саме: умов кредитних договорів застави цінних паперів та купівлі-продажу цінних паперів.
Скаржник посилаючись на пункти 1.1, 2.1, 2.2 договорів купівлі-продажу цінних паперів № 61_183 від 25.07.2013 та №144_ 183 від 27.09.2013, вважає, що оскільки заборгованість за кредитними договорами виникла саме з 01.08.2014, то Банк зобов`язаний був здійснити купівлю-продаж цінних паперів 04.08.2014, і саме ОСОБА_1 припинила сплачувати кошти на погашення кредитних договорів, тому їй було відомо про виникнення прострочених грошових зобов`язань і про початок строку позовної давності - з 05.08.2014, що свідчить про сплив строку позовної давності 05.08.2017. У зв`язку з проведенням антитерористичної операції на території Луганської області усі приміщення філії - Луганського обласного управління АТ “Ощадбанк”, включаючи ТВБВ №10012801183 (м. Первомайськ), та майно, що в них знаходилось було захоплено невстановленими озброєними особами, і сертифікати казначейських зобов`язань фактично були втрачені за незалежних від відповідача обставин, за фактом чого відкрите кримінальне провадження. Отже сертифікати казначейських зобов`язань України, власником якого є позивачка, набули статусу викрадених, тобто втрачені Банком з моменту відкриття відповідних кримінальних проваджень щодо захоплення невстановленими озброєними особами приміщень та майна АТ “Ощадбанк”, в тому числі і в м. Первомайськ Луганської області. У зв`язку з чим факт купівлі-продажу цих цінних паперів не міг відбутися з підстав невідповідності вимогам до предмету Договорів купівлі-продажу цінних паперів. Строк обігу казначейських зобов`язань встановлено 24 місяця від дати випуску сертифікату (30.11.2012), тобто до 30 листопада 2014. В порушення норм матеріального права, а саме ст. 655, 673, 677, 678, 689 ЦК України, суд не взяв до уваги втрату сертифікатами казначейських зобов`язань своїх якостей як товару у зв`язку з їх викраденням, тобто їх втратою Банком з незалежних від відповідача обставин, та в цьому випадку є непридатними для подальшого досягнення мети, яку сторони передбачали в Договорах купівлі-продажу цінних паперів. Вказане свідчить про істотне порушення вимог щодо якості товару (ч. 2 ст. 678 ЦК України) та про відсутність правових підстав для виконання відповідачем зобов`язань за договорами купівлі-продажу. 
На апеляційну скаргу відповідача представником ОСОБА_1  -  ОСОБА_2  надано відзив про безпідставність та необґрунтованість скарги, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду - залишити без змін, оскільки згідно укладених між сторонами договорів купівлі-продажу цінних паперів обов`язку сплатити Покупцем (Банком) Продавцю ( ОСОБА_1 ) вартості цінних паперів передує обов`язок Продавця передати цінні папери Покупцю, обов`язок передати цінні папери Покупцю виникає у Продавця у разі виникнення наступних обставин: або прострочення Продавцем виконання грошових зобов`язань за кредитними договорами, або з моменту пред`явлення Продавцем вимоги про повернення ЦП зі зберігання. Після виникнення прострочення у Продавця, факт звернення його представника 26.11.2015 до Відповідача з вимогою прийняти відшукані оригінали казначейських зобов`язань та сплатити їх вартість згідно договорів купівлі-продажу підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. Отже, початок перебігу строку позовної давності відповідно до приписів ст. 265, 253 ЦК України розпочався 27.11.2015 – наступного дня з дня відмови банку прийняти казначейські зобов`язання та сплатити їх вартість відповідно до вимог договорів купівлі-продажу ЦП, і в останній день трирічного строку – 27.11.2018 - позовну заяву було подано. Крім того, в оскаржуваному рішенні зроблено висновок про переривання строку позовної давності, оскільки позивачка зверталася до суду 26.04.2016 з позовом про визнання зобов`язань за кредитними договорами припиненим та стягнення вартості ЦП за вирахуванням коштів на погашення кредитної заборгованості, після чого позивачкою здійснювалися дії з відшукування оригіналів документів і 11.04.2017 мало місце її звернення до суду з позовом про стягнення збитків, 3% річних та визнання недійсними скасувальних умов договорів купівлі-продажу ЦП, без чого вона не мала можливості захистити свої порушені права і вказана можливість з`явилася у неї лише після визнання постановою Апеляційного суду Луганської області від 22.03.2018 по справі № 428/3631/17 скасувальної умови договорів недійсною. З урахуванням правової позиції, висловленої ВС у постанові від 17.04.2019 по справі № 1007/115/2009-ц, враховуючи, що позивачу було вказано на обрання правильного способу захисту порушеного прав, з урахуванням необхідності попереднього визнання недійсною скасовувальної умови договорів, вважає обґрунтованими та правомірними висновки суду щодо переривання строку позовної давності. Крім того, рішення про визнання ЦП втраченими та недійсними відсутнє, а посилання Банку на їх статус як викрадених не ґрунтується на вимогах закону, а відмова в їх прийнятті 26.11.2015 – незаконна. 
Протоком автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2020 року головуючим у справі визначено суддю Назарову М.В., склад колегії –Кострицького В.В., Стахової Н.В. Апеляційне провадження по справі було відкрито 24 грудня 2020 року. Ухвалою суду від 11 січня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду на 02 лютого 2021 року о 14.30 год. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2021 у зв`язку із хворобою судді Стахової Н.В. вилучено останню зі складу колегії, новий суддя у складі колегії суддів – Лозко Ю.П.
У судовому засіданні представник скаржника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» Гребенар О.В. підтримав доводи скарги, представник позивачки ОСОБА_1 – ОСОБА_2 заперечував проти задоволення скарги.
Позивачка ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилася, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За вимогами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлено (частина 5 статті 82 ЦПК України).
Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу стягнення з відповідача Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» в особі філії - Луганського обласного управління AT «Ощадбанк» на користь позивачки  ОСОБА_1  у якості боргу заборгованості за договорами купівлі-продажу казначейських зобов`язань (цінних паперів,  далі - ЦП) від 25.07.2013 № 61_183 та від 27.09.2013 № 144_183, укладеними між тими самими сторонами та якими визначено обов`язок Продавця ( ОСОБА_1 ) передати цінні папери Покупцю (Банку), строком погашення яких є 28.11.2015, у разі виникнення прострочення Продавцем виконання грошових зобов`язань за кредитними договорами, у  сумі 62000 доларів США та 3% річних з вказаної суми за період з 26.11.2015 року по 26.11.2018 року у сумі 5580 доларів США, а загалом 67580,00 доларів США. 
Судом встановлено та визнається сторонами, що в липні 2013 р. позивачка ОСОБА_1 придбала в ТВТБВ №10012/0183 - філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», розташованому в м. Первомайськ Луганської області, середньострокові казначейські зобов`язання України на пред`явника серії Б номінальною вартістю 500 доларів США з датою погашення після 28 листопаду 2014 р. в кількості 89 одиниць за номерами з 068290 по 068378 на загальну суму 44500 доларів США.
25 липня 2013 року між позивачкою та Банком було укладено кредитний договір №61_183, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 210 000 грн, зі сплатою 16 % річних, строком до 03 грудня 2014 року. 25 липня 2013 року на забезпечення зобов`язання за вказаним кредитним договором між нею та Банком було укладено договір застави цінних паперів, за умовами якого вона як заставодавець передала банку в заставу належні їй казначейські зобов`язання за номерами з 068290 по 068378, у кількості 89 одиниць на загальну суму 44500 доларів США.
У вересні 2013 року вона придбала у Банку казначейські зобов`язання у кількості 35 одиниць за номерами з 0682220 по 068254 на загальну суму 17500 доларів США. 
27 вересня 2013 року між нею та банком було укладено кредитний договір № 144_183, за умовами якого вона як позичальник отримала кредит у розмірі 233 тис. грн., зі сплатою 16% річних, на строк до 03 грудня 2014 року. 27 вересня 2013 року на забезпечення зобов`язання за вказаним кредитним договором між нею та банком було укладено договір застави цінних паперів, за умовами якого вона як заставодавець передала банку в заставу належні їй казначейські зобов`язання за номерами з 068220 по 068254 та з 068349 по 068378, у кількості 65 одиниць на загальну суму 32500 доларів США.
Всі зазначені казначейські зобов`язання було передано до філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» - ТВТБВ №10012/0183.
З метою забезпечення виконання позивачкою умов кредитних договорів, між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі керуючого  ТВТБВ № 10012/0183 філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» Оверчука О.М., укладено договори купівлі-продажу цінних паперів № 61_183 від 25.07.2013 року та № 144_183 від 27.09.2013 року. Згідно п. 2.1 цього договору, сторони домовилися, що обв`язок продавця (позивачки) передати у власність покупця (відповідача) казначейські зобов`язання виникає у разі прострочення продавцем виконання грошових зобов`язань за договором купівлі-продажу цінних паперів № 61_183 від 25.07.2013 року, укладеного між сторонами.
Відповідно до п.п. 1.1, 8.2, 2.6 договору купівлі-продажу цінних паперів № 61_183 від 25.07.2013 року, продавець зобов`язується передати у власність покупцеві цінні папери, що визначені в п. 1.2 цього договору, а покупець зобов`язується прийняти ЦП і сплатити за них грошову суму на умовах та в розмірі, встановлених в цьому договорі. 
Дія договору припиняється з моменту повного виконання сторонами зобов`язань, що встановлені цим договором, або у випадку настання однієї із скасувальних обставин, передбаченої п. 2.6 цього договору. 
Керуючись положеннями ч. 2 ст. 212 ЦК України, Сторони дійшли взаємної згоди відносно того, що їх права та обов`язки передбачені умовами договору, припиняються в момент настання тієї з перелічених далі скасувальних обставин, що настане раніше: повне та своєчасне виконання Продавцем грошових зобов`язань за Кредитним договором № 61_183 від 25.07.2013 року, укладеним між Сторонами, або закінчення строку обігу ЦП, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2012 року № 836 «Про випуск казначейських зобов`язань».
Аналогічні положення містить у собі договір купівлі-продажу цінних паперів № 144_183 від 27.09.2013 року.
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «державний Ощадний банк» про визнання кредитних договір №61_183 від 25.07.2013 року, № 144_83 від 27.09.2013 року припиненими, а обов`язків з вказаних кредитних договорів - погашеними, стягнення грошових коштів відмовлено. Зустрічний позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вказаними кредитними договорами в загальній сумі 762971,81 грн, стягнення суми сплаченого судового збору у розмірі 11444,58 грн задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитними договорами №61_183 від 25 липня 2013 року та №144_83 від 27 вересня 2013 року у загальному розмірі 762971 грн 81 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішенням апеляційного суду Луганської області від 07 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено з інших правових підстав. В іншій частині рішення міського суду залишено без змін.
Постановою Апеляційного суду Луганської області від 22 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника  ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» м. Київ в особі філії Луганського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» про стягнення збитків та про визнання недійсними положень пунктів 2.6 договорів купівлі-продажу казначейських зобов`язань № 61_183 від 25.07.2013 та № 144_183 від 27.09.2013, укладених між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» скасовано у частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсними положення пунктів 2.6 договорів купівлі-продажу казначейських зобов`язань. Ухвалено у цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано недійсними положення пунктів 2.6 договорів купівлі-продажу казначейських зобов`язань від 25 липня 2013 року № 61_183 та від 27 вересня 2013 року № 144_183, укладених між ОСОБА_5 та АТ «Ощадбанк», про припинення прав і обов`язків за вказаними договорами з моменту настання наступної скасувальної обставини: «закінчення строку обігу цінних паперів, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 05 вересня 2012 року № 836 «Про випуск казначейських зобов`язань». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 428/3631/17 касаційні скарги представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишені без задоволення. Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06.12.2017 року у нескасованій під час апеляційного перегляду частині та постанову Апеляційного суду Луганської області від 22.03.2018 року залишено без змін. Поновлено дію постанови Апеляційного суду Луганської області від 22.03.2018.
Постановою Апеляційного суду Луганської області від 22.03.2018 по справі № 428/3631/17 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та визнано недійсними положення пунктів 2.6 договорів купівлі-продажу казначейських зобов`язань № 61_183 від 25.07.2013 року та № 144_183 від 27.09.2013 року, укладених між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», про припинення прав і обов`язків за вказаними договорами з моменту настання наступної скасувальної обставини: «закінчення строку обігу цінних паперів, визначеного постановою КМУ від 05.09.2012 № 836 «Про випуск казначейських зобов`язань». Цим же судовим рішенням встановлено, що правовідносини сторін врегульовані договорами купівлі-продажу цінних паперів і підстави позову, на які посилався позивач у своєму позові, стосуються саме виконання умов цих договорів, а не завданих збитків.
Відповідно до вказаних договорів сторони домовилися, що продавець ОСОБА_1 та покупець Публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України» уклали договір про те, що продавець зобов`язується передати у власність покупцеві цінні папери, що визначені в п. 1.2 цих Договорів, а покупець зобов`язується прийняти ЦП і сплатити за них грошову суму на умовах та в розмірі, встановлених в цьому договорі, при цьому предметом купівлі-продажу за договорами є казначейські зобов`язання у кількості 124 одиниці.
Відповідно до п. 2.1 сторони домовилися, що обов`язок Продавця передати ЦП у власність Покупця та обов`язок Покупця оплатити ЦП виникає за наступних обставин (в залежності від того, яка настане раніше): 2.1.1 прострочення Продавцем виконання грошових зобов`язань за Кредитними договорами № 61_183 від 25 липня 2013 року та № 144_183 від 27 вересня 2013 року, укладеними між сторонами; п. 2.1.2 пред`явлення Продавцем вимоги про повернення ЦП із зберігання…; 2.2. Покупець зобов`язаний протягом 2 (двох) банківських днів після настання однієї з обставин (подій), вказаних у п.п. 2.1.1-2.1.2 цього Договору, сплатити загальну вартість ЦП, вказану в п. 1.2.11 цих договорів, на поточний рахунок Продавця № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Ощадбанк».
Пунктом 15 постанови КМУ від 05 вересня 2012 року № 836 «Про випуск казначейських зобов`язань», якою затверджено Умови розміщення та погашення казначейських зобов`язань (в редакції, чинній на час укладення оспорюваних договорів), визначено, що випущені казначейські зобов`язання на пред`явника в документарній формі загальним обсягом 200 млн. доларів США із строком обігу 24 місяці, номінальною вартістю 500 доларів США, різними серіями, підлягають погашенню та виплата доходу за ними припиняються через один рік після дати погашення, зазначеної у сертифікаті.
Отже, строк обігу казначейських зобов`язань чітко визначений законодавчо певною датою, і не може бути змінений сторонами на власний розсуд. 
Із посиланням на застосування до спірних правовідносин вимог статей 526, 610, ч. 2 ст.625 ЦК України судом зроблено висновок, що оскільки за договорами купівлі-продажу цінних паперів відповідач зобов`язався прийняти цінні папери і сплатити за них грошову суму на умовах та в розмірі, встановлених у цих договорах, а позивачка неодноразово зверталась до відповідача з приводу сплати грошових коштів за цінні папери, а саме - з пропозицією сплатити її заборгованість за кредитними договорами за рахунок вартості цінних паперів, з перерахуванням різниці на її валютний рахунок в Ощадбанку, на що отримала від відповідача, який був зберігачем ЦП, відмову виконати умови договорів купівлі-продажу цінних паперів, посилаючись на їх викрадення, що не є умовою договорів, суд вважав доведеним невиконання відповідачем перед позивачем зобов`язань за договорами купівлі-продажу ЦП і неповернення суми боргу у передбачений договором строку, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості у сумі 62000,00 доларів США.
Стягнення з відповідача на користь позивачки 3% річних з 26.11.2015 до 26.11.2018 у розмірі 5580,00 доларів США грунтується на правильному застосуванні вимог ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Довід апеляційної скарги про те, що у зв`язку з проведенням АТО на території Луганської області і захопленням невстановленими озброєними особами майна Відповідача, у тому разі і сертифікатів казначейських зобов`язань, за фактом чого відкрите кримінальне провадження, свідчить про набуття цими сертифікатами статусу викрадених, у зв`язку із чим факт купівлі-продажу цих цінних паперів не міг відбутися з підстав невідповідності вимогам до предмету Договорів купівлі-продажу цінних паперів та їх непридатністю для подальшого досягнення мети, яку сторони передбачали в Договорах купівлі-продажу цінних паперів і істотне порушення вимог щодо якості товару (ч. 2 ст. 678 ЦК України) та про відсутність правових підстав для виконання відповідачем зобов`язань за договорами купівлі-продажу, не заслуговує на увагу, оскільки п. 2 ч. 5 ст. 3 закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» казначейські зобов`язання є борговими цінними паперами.
В частині першій статті 4 цього Закону зазначається, що обмеження прав на цінні папери або прав за цінними паперами може бути встановлено тільки у випадках і в порядку, що передбачені законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 234 ЦПК України (в редакції Кодексу, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) в порядку окремого провадження суд розглядає справи, у т.ч. стосовно відновлення прав на втрачені цінні папери. Відповідно до частини 1 вказаної статті окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи. Відповідно до ст. 260, 267 ЦПК України (в редакції Кодексу, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) саме особа, яка втратила цінний папір на пред`явника, може звернутися до суду із заявою про визнання їх недійсними і про відновлення її прав на втрачений цінний папір. За результатами розгляду справи суд ухвалює рішення про визнання втраченого цінного папера недійсним або про відмову в задоволенні заявленої вимоги. З наведеного вбачається, що обмеження, пов`язані з обігом казначейських зобов`язань як виду цінних паперів можливі лише у разі визнання судом в порядку окремого провадження втраченого цінного паперу недійсним.
Оскільки відповідачем не заперечується той факт, що саме ним як зберігачем ЦП їх втрачено, то саме він мав звернутися до суду з вказаною завою. При цьому, відсутність вини відповідача у такій втраті з огляду на події на сході країни у серпні 2014 року жодним чином не впливає на звільнення відповідача від такого обов`язку з метою дотримання виконання сторонами взятих на себе договірних зобов`язань.
Тому слушними є доводи позивачки у відзиві на апеляційну скаргу про те, що з огляду на викладене за відсутності судового рішення про визнання ЦП втраченими та недійсними, посилання Банку на їх недійсність є безпідставними та необгрунтованими, а відмова Банку у їх прийнятті 26.11.2015 – незаконною.
Пред`явлення представником позивачки сертифікатів казначейських зобов`язань ЛОУ ПАТ «Державний ощадний банк України» 24.11.2015 підтверджено відповідним листом, в якому у кості додатків зазначено оригінали казначейських зобов`язань на пред`явника, емітованих Міністерством Фінансів України, серії Б, міжнародний ідентифікаційний номер ISIN-UA4000149009, номінальна вартість (ціна) одного ЦП 500,00 доларів США, кількістю 122 шт., номери сертифікатів ЦП з номера 068220 по 068254, з номеру 068290 по 068304, з номера 068307 по 068378, загальною номінальною вартістю 62000,00 доларів США (а.с. 57-58).
Наведеному відповідає і пояснювальна начальника відділу банківської безпеки ФЛОУ «Ощадбанк» ОСОБА_7 від 26.11.2015 про пред`явлення саме вищезазначених цінних паперів, які перебувають в залогу по кредиту клієнта Первомайського відділення Ощадбанку і знаходяться в сховищі Первомайського відділення Ощадбанку, яке захоплене збройними формуваннями, з приводу чого виникла підозра, яким чином вказані казначейські зобов`язання опинилися на руках у вказаних осіб (а.с. 196 зв.).
Оскільки закон не містить такого поняття як «викрадені цінні папери» і законом та умовами укладених між сторонами договорів не визначено як підставу для відмови у погашенні казначейських зобов`язань такий їх статус, а визначено лише обов`язок сплати Покупцем (Банком) Продавцю ( ОСОБА_1 ) вартості цінних паперів, чому має передувати їх передача Продавцем Покупцю у разі виникнення прострочення Продавцем виконання грошових зобов`язань за кредитними договорами (що мало місце у спірних правовідносинах), то доводи скарги про неможливість виконання Банком взятих на себе зобов`язань з погашення ЦП з огляду на втрату ними своїх якостей як товару та непридатності для подальшого досягнення мети, яку сторони передбачали в Договорах купівлі-продажу ЦП, є помилковими.
Тому не ґрунтується на вимогах закону та Порядку проведення випуску, обслуговування та погашення казначейських зобов`язань, регламентованого постановою Кабінету Міністрів України від 5 вересня 2012 року № 836 «Про випуск казначейських зобов`язань», і відмова Банку прийняти та вчинити відповідні до умов укладених між сторонами договору дії щодо сертифікатів, строк погашення яких станом на час їх пред`явлення представниками позивачки 26.11.2015 не закінчився, оскільки кінцевою датою їх погашення у відповідності до п. 15 вказаних Умов є 28.11.2015.
Що стосується доводів апеляційної скарги про сплив строку позовної давності 05.08.2017 щодо вимог Позивачки про стягнення боргу, то вони не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи, спростовуються правильними висновками суду в цій частині з огляду на таке.
Роблячи висновок про звернення позивачки до суду із теперішнім позовом в межах строку позовної давності, суд із посиланням на вимоги ст. 256, ч. 1, 5 ст. 261, 264 ЦК України вважав початком його перебігу наступний день після 26.11.2015, коли представник позивачки звернувся до відповідача з вимогою прийняти відшукані ним оригінали казначейських зобов`язань у загальній кількості 122 одиниці та сплатити їх вартість згідно з договорами купівлі-продажу, і після невиконання відповідачем своїх зобов`язань подачу позову в останній день трирічного строку – 27.11.2018.
Колегія суддів погоджує такий висновок як підтверджений матеріалами справи, оскільки пред`явлення казначейських зобов`язань мало місце до збігу строку пред`явлення ЦП для погашення, і саме з цього часу позивачка довідалася про порушення свого права.
Не заслуговує на увагу твердження скаржника про сплив позовної давності у спірних правовідносинах 05.08.2017 як сплину трирічного строку після прострочення за кредитними договорами з боку позивачки, що мало місце 01.08.2014, і у відповідності до п. 2.2. Договорів купівлі-продажу цінних паперів щодо здійснення їх купівлі на протязі двох банківських днів з моменту виникнення прострочення та небанківські дні – 02.08.14, 03.08.2014, Банк мав здійснити купівлю ЦП 04.08.2014, оскільки як зазначає сам Банк здійснення всіх операцій було припинено, контроль над приміщеннями та сховищами Банку, де зберігалися ЦП, був втрачений, що унеможливлювало з їх боку виконання своїх зобов`язань.
Тому початок перебігу строку позовної давності визначений судом з урахуванням положень цивільного законодавства.
Одночасні висновки суду про переривання перебігу строку позовної давності, оскільки позивачка двічі зверталася до суду з приводу спірних правовідносин між тими самими сторонами, що виникли з договорів купівлі-продажу цінних паперів, проте помилково визначивши природу коштів як відшкодування шкоди, у зв`язку з чим у задоволенні позову їй частково було відмовлено, і що пред`явлення позову до того ж відповідача, з тих же підстав, однак з іншим предметом є підставою для переривання і початку заново перебігу строку, а також висновок про подачу позову у межах трирічного строку з дня, коли позивачка дізналася про порушення свого права, є взаємовиключними та помилковими, оскільки правильним є висновок суду саме про звернення позивачки до суду в межах трирічного строку – 27.11.2018.
В одних тих самих правовідносинах не може бути визначено декілька початків строку позовної давності.
Проте такі помилкові висновки щодо переривання строку позовної давності з огляду на інший предмет позову як матеріально-правову вимогу позивачки не призвели до неправильного вирішення спору в частині того, що позивачкою не пропущений строк для звернення до суду за захистом свого порушеного права.
Доводи апеляційної карги не свідчать про неправильне застосування судом, який правильно вирішив спір, норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 листопада 2020 року є таким, що винесено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» залишити без задоволення.
Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Дата складення повного тексту постанови – 05 лютого 2021 року.

Головуючий

Судді: