ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" лютого 2021 р.           Справа№ 910/10045/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Зубець  Л.П.
суддів:            Алданової  С.О. 
          Мартюк  А.І. 
 
без повідомлення (виклику) учасників справи
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця"
на рішення          Господарського суду міста Києва 
від                               28.09.2020 
у справі                    №910/10045/20 (суддя - Паламар П.І.)
за позовом          Публічного акціонерного товариства 
          "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" 
до          Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про          відшкодування збитків, ціна позову 80 967, 49 грн

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" (надалі - позивач, ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - відповідач, Залізниця) про відшкодування збитків у розмірі 80 967, 49 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано незабезпеченням відповідачем збереження вантажу під час перевезення вагонів №№60454519, 53503553, 5532853502258, 56417132, 60026275, 56869837, 56249584, 56917479, 53170817, 56437924, 56258544, 53529566, 562225532, 60455045, 54752449 з вугіллям кам`яним, загальною вагою 964 т, через що наявна недостача вказаного вугілля, вартість якого позивач просить стягнути в судовому порядку.
Відповідач проти позову заперечував та наголошував про недоведеність причинного зв`язку між дією перевізника і втратою або ушкодженням вантажу, зокрема зазначав про відсутність його вини.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі №910/10045/20 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 80 967, 49 грн збитків, 2 102, 00 грн витрат по оплаті судового збору.
Судове рішення з посиланням на приписи ст.ст. 114, 115 Статуту залізниць України мотивоване тим, що позивачем документально підтверджена вартість втраченого вугілля, а відтак понесені останнім збитки, під час перевезення цього вантажу Залізницею, є обгрунтованими та підлягають стягненню у зазначеному розмірі. Водночас Залізниця не подала суду жодних доказів на підтвердження того, що недостача вантажу виникла не з вини відповідача.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач (скаржник) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі №910/10045/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Судові витрати покласти на позивача.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Відтак, оскаржуване судове рішення у цій справі ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку щодо задоволення позову, оскільки позивачем не було надано суду належних доказів в частині підтвердження кількості отриманого вантажу одержувачем та, відповідно розміру його недостачі. При цьому, скаржник вважає, що судом першої інстанції було порушено принцип рівності сторін, так як не було наведено правового обґрунтування відхилення доводів та доказів Залізниці.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя (суддя-доповідач) - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі №910/10045/20 залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги.
07.12.2020 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2020 заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено, поновлено скаржнику пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Відкрито апеляційне провадження у справі №910/10045/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020.
Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У відповідності до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.
З огляду на викладене, розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Зазначеною вище ухвалою суду, зупинено дію оскаржуваного рішення до винесення судом апеляційної інстанції судового акта за результатами розгляду цієї справи.
Також роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.
Позивач у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України своїм правом не скористався, відзив на апеляційну скаргу до Північного апеляційного господарського суду не подав.
Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.
Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, протягом січня-лютого 2020 року позивачем (вантажовідправник) на адресу ТЕС ПАТ "Центренерго" (одержувач) були відправлені залізничні вагони №№60454519, 53503553, 5532853502258, 56417132, 60026275, 56869837, 56249584, 56917479, 53170817, 56437924, 56258544, 53529566, 562225532, 60455045, 54752449 з вугіллям кам`яним, загальною вагою 964 т.
Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи залізничними накладними №53394219 від 19.01.2020, №53474045 від 25.01.2020, №53503538 від 27.01.2020, №53524062 від 29.01.2020, №53635736, №53637351, №53636478 від 06.02.2020, №53650180, №53657722 від 08.02.2020, згідно з якими вантаж був прийнятий до перевезення відповідачем.
Вантаж прибув на станції Лиман Південної залізниці, Слов`янськ та Лиман Донецької залізниці у справних вагонах. Після прибуття вагонів на вказані станції було проведено переважування товару та встановлено недостачу вугілля кам`яного у вагонах:
- №60454519 вагою 0, 802 т;
- №53503553 вагою 2, 751 т;
- №53502258 вагою 3,374 т;
- №56417132 вагою 2,663 т;
- №60026275 вагою 2,436 т;
- №56869837 вагою 2,095 т;
- №56249584 вагою 2,146 т;
- №56917479 вагою 0,513 т;
- №53170817 вагою 0,504 т;
- №56437924 вагою 0,814 т;
- №56258544 вагою 0,714 т;
- №535295566 вагою 1,613 т;
- №56222532 вагою 7,324 т;
- №60455045 вагою 5,101 т;
- №54752449 вагою 3,484 т, а загалом 36,334 т, що перевищує норму природних втрат (1% від маси вантажу).
Так, на станціях Лиман Південної залізниці, Слов`янськ та Лиман Донецької залізниці були складені комерційні акти №492006/111, №444002/20, №444002/22, №444002/29, №490000/9/14, №492006/110, №444002/40, №444002/41, №490000/14/38, №490000/20/42, №490000/21/43, №490000/22/44.
Згідно з комерційними актами:
- №492006/111 при контрольному переважуванні вагону №60454519 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось нетто - 68300 кг, що менше вантажного документу на 1500 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. Вагон в технічному відношенні справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає;
- №492006/110 при контрольному переважуванні вагону №53503553 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось нетто - 66450 кг, що менше вантажного документу на 3450 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. Вагон в технічному відношенні справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає;
- №444002/40 при контрольному переважуванні вагонів №53502258 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось нетто - 64160 кг, що менше вантажного документу на 4240 кг, та №56417132 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось нетто - 65350 кг, що менше вантажного документу на 3350 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. Вагон в технічному відношенні справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає;
- №444002/41 при контрольному переважуванні вагонів №60026275 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось нетто - 65280 кг, що менше вантажного документу на 3120 кг, №56869837 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось нетто - 64730 кг, що менше вантажного документу на 2770 кг, та №56249584 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось нетто - 64580 кг, що менше вантажного документу на 2820 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. Вагон в технічному відношенні справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає;
- №490000/20/42 при контрольному переважуванні вагону №56917479 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось нетто - 67500 кг, що менше вантажного документу на 1200 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. Вагон в технічному відношенні справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає;
- №490000/21/43 при контрольному переважуванні вагону №53170817 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось нетто - 68400 кг, що менше вантажного документу на 1200 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. Вагон в технічному відношенні справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає;
- №490000/22/44 при контрольному переважуванні вагону №56437924 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось нетто - 67100 кг, що менше вантажного документу на 1500 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. Вагон в технічному відношенні справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає;
- №490000/14/38 при контрольному переважуванні вагону №56258544 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось нетто - 67200 кг, що менше вантажного документу на 1400 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. Вагон в технічному відношенні справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає;
- №490000/9/14 при контрольному переважуванні вагону №53529566 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось нетто - 66400 кг, що менше вантажного документу на 2300 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. Вагон в технічному відношенні справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає;
- №444002/20 при контрольному переважуванні вагону №56222532 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось нетто - 60590 кг, що менше вантажного документу на 8010 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. Вагон в технічному відношенні справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає;
- №444002/22 при контрольному переважуванні вагону №60455045 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось нетто - 63110 кг, що менше вантажного документу на 4560 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. Вагон в технічному відношенні справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає;
- №444002/29 при контрольному переважуванні вагону №54752449 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось нетто - 65420 кг, що менше вантажного документу на 4180 кг. Над люками виявлене поглиблення вантажу. Маркування порушене. Вагон в технічному відношенні справний. Люки зачинені. Течі вантажу немає.
Позивач звертаючись до господарського суду за захистом своїх прав посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором в частині збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.
Суд першої інстанції враховуючи положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, керуючись принципами розумності та справедливості, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо задоволення позову, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.
Приписами ч. 1, 2 ст. 306 Господарського кодексу (надалі - ГК України) визначено, що перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.
Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 306 ГК України загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною п`ятою статті 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.
Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (надалі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.
Згідно зі ст. 5 Статуту, на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: Правила перевезення вантажів; Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України; інші нормативні документи.
Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Відповідно до ст. 22 Статуту за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.
Частинами 1, 2, 5 ст. 23 Статуту передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.
Обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць (частина 1 статті 129 Статуту).
Частиною другою статті 130 Статуту передбачено, що право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів, зокрема, у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу мають одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. 
Згідно зі статтею 133 Статуту передача права на пред`явлення претензій і позовів вантажоодержувачем вантажовідправнику засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній  квитанції).
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі вищевказаних положень Статуту ТЕС ПАТ "Центренерго" (вантажоодержувач) передало позивачу право пред`явлення позову за недостачу вантажу у вищевказаних залізничних вагонах.
Це підтверджується поясненнями позивача, викладеними у позовній заяві, переуступними підписами вантажоодержувачів на залізничних накладних №53394219 від 19.01.2020, №53474045 від 25.01.2020, №53503538 від 27.01.2020, №53524062 від 29.01.2020, №53635736, №53637351, №53636478 від 06.02.2020, №53650180, №53657722 від 08.02.2020.
Статтею 52 Статуту встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.
Згідно із статтею 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.
Статтею 113 Статуту передбачено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.
Відповідно до пункту "а" частини першої статті 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, за втрату чи недостачу -у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.
Згідно з частиною другою статті 114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.
Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, встановлено норми природної втрати та граничного розходження у визначенні маси. Так, зазначеним пунктом передбачено, що при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2 % маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.
Статтею 115 Статуту передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.
На підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем надано довідки ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" про вартість вугільної продукції №№11/386 від 16.03.2020, 11/638 від 24.04.2020, 11/639 від 24.04.2020, 11/276 від 19.02.2020, 11/854 від 04.06.2020, які в силу положень ст.ст. 114, 115 Статуту залізниць України є належними та допустимими доказами визначення вартості вантажу, оскільки указані положення не визначають вичерпного переліку документів, якими може підтверджуватись вартість вантажу. Тому доводи відповідача з приводу недоведеності позивачем вартості втраченого вантажу є необґрунтованими.
Апеляційним господарським судом встановлено, що вантажовідправник передав відповідачу для перевезення вугілля кам`яне, яке відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), Митного тарифу України, встановленого Законом України №584-VII від 19.09.2013 (Група 27 Палива мінеральні; нафта і продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні) та розділу 1 ДСТУ 4082-2002 "Паливо тверде. Ситовий метод визначання гранулометричного складу", затвердженого наказом Держстандарту України №163 від 19.03.2002 - є мінеральним паливом.
Отже, враховуючи те, що втраченим вантажем за залізничними накладними №№53394219, 53474045, 53503538, 53524062, 53635736, 53637351, 53636478, 53650180, 53657722, було вугілля кам`яне - мінеральне паливо, то позивачем обґрунтовано застосовано норму природних втрат у розмірі 1 % від маси вантажу при розрахунку збитків.
Виходячи з вартості 1 т вугілля кам`яного за накладними №№53635736 - 2301,72 грн. з ПДВ, 53637351 - 2220,35 грн. з ПДВ, 53636478 - 2119,62 грн. з ПДВ, 53650180 - 2110,49 грн. з ПДВ, 53657722 - 1678,12 грн. з ПДВ, 56258544 - 2196,41 грн. з ПДВ, 53394219 - 2296,15 з ПДВ, 53474045, 53473997 - 2268,62 з ПДВ, 53503538 - 2317,58 грн. з ПДВ вартість втраченого вантажу, з урахуванням норми природних втрат, складає загалом 80 967, 49 грн.
Водночас, матеріалами справи підтверджується, що комерційні акти №492006/111, №444002/20, №444002/22, №444002/29, №490000/9/14, №492006/110, №444002/40, №444002/41, №490000/14/38, №490000/20/42, №490000/21/43, №490000/22/44 складені відповідно до вимог Статуту та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855, а тому є належними та допустимими доказами на підтвердження факту невідповідності маси вантажу, зазначеної у накладних, фактичній масі вантажу, та недостачі вантажу, який перевозився у вагонах №60454519, №53503553, №5532853502258, №56417132, №60026275, №56869837, №56249584, №56917479, №53170817, №56437924, №56258544, №53529566, №562225532, №60455045, №54752449.
Враховуючи наведене вище, апеляційний господарський суд відхиляє заперечення відповідача щодо відсутності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та наявністю збитків у позивача, відсутності вини відповідача, недоведеності позивачем того, що відповідач не забезпечив схоронності вантажу, оскільки за змістом статей 113, 127 Статуту обов`язок доведення відсутності вини в разі втрати вантажу покладено на перевізника, чого останнім зроблено не було, а факт і розмір недостачі підтверджені допустимими доказами - комерційними актами.
При цьому колегія суддів апеляційної інстанції відзначає, що встановлення факту оплати вартості вугілля, яке було прийняте Залізницею до перевезення, не має значення для вирішення даного спору, оскільки таке вугілля у будь якому випадку належить певній особі, яка внаслідок дій Залізниці його втратила, а отже мають місце збитки.
З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції вважає, що позивач документально підтвердив понесені під час перевезення Залізницею вантажу збитки у сумі 80 967, 49 грн.
В той же час Залізницею не подано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що недостача вантажу виникла не з вини відповідача.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути  належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати  обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням наведеного вище, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі №910/10045/20 прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Залізниці - без задоволення.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника (Акціонерне товариство "Українська залізниця").
Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі №910/10045/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі №910/10045/20 залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Акціонерним товариством "Українська залізниця".
4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2020 у справі №910/10045/20, зупинену ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2020
5. Матеріали справи №910/10045/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя                                                            Л.П. Зубець 

Судді                                                                                С.О. Алданова

                                                                                А.І. Мартюк