ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2021 року                              м. Дніпро                         Справа №  908/1783/20
     Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва    І.М. ( доповідач ),
суддів:                       Кузнецової І.Л., Чус О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження
без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу 
концерну "Міські теплові мережі" 
на рішення Господарського суду Запорізької області від 26.10.2020 р. 
( суддя Корсун В.Л., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 02.11.2020 р.)  
у справі 
за позовом:
       концерну "Міські теплові мережі", 
                            м. Запоріжжя 
до відповідача: міського комунального підприємства "Основаніє", 
                            м. Запоріжжя 
про стягнення 60 202,41 грн.
                                                     ВСТАНОВИВ: 
1.             Короткий зміст позовних   вимог
Концерн "Міські теплові мережі" звернувся до Господарського суду Запорізької області з  позовом до міського комунального підприємства "Основаніє", про стягнення 60  202,41 грн., в т.ч.: 43  009,91 основного боргу, 12  842,87 інфляційних втрат та 4 349,63 грн. 3 % річних. 
Позовні вимоги обґрунтовані Законом України "Про теплопостачання", "Правилами користування тепловою енергією", ст. ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 625, 629 ЦК України та ст. ст. 2, 3, 193, 232, 275-277 ГПК України.
У  відзиві на позов Відповідач  зазначив, що із заявленими позовними вимогами МКП "Основаніє" не згоден у повному обсязі та вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки 26.08.2016 р. виконавчий комітет ЗМР прийняв рішення № 494, яким вирішив вилучити у МКП "Основаніє" та передати у господарське відання об`єкти житлового та нежитлового фонду КП "Наше місто". Відповідач зазначив, що 31.08.2016 р., згідно Акту приймання-передачі нежитлове приміщення IX по вул. В. Лобановського буд. 25 м. Запоріжжя було передано у господарське відання КП "Наше місто". Оскільки у позовній заяві Позивач зазначає спірний період - жовтень 2016 року, але в цей період нежитлове приміщення IX по вул. В. Лобановського буд. 25 м. Запоріжжя не перебувало у господарському віданні МКП "Основаніє" і Відповідач не отримував теплову енергію. 

2.         Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у   справі та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.10.2020 р. в позові відмовлено.    
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що  Позивачем не було доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог про стягнення з Відповідача суми коштів.

3.   Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись  з вказаним рішенням суду першої інстанції, концерн "Міські теплові мережі" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду та прийняти нове рішення, яким  задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

4.  Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Позивач не згодний з ухваленим Господарським судом Запорізької області рішенням, вважає його прийнятим на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права, шо відповідно до ст. 277 ГПК України є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення. Господарським судом Запорізької області у своєму рішенні від 26.10.2020 р. дійшов неправильних висновків, шо призвело до неправильного вирішення справи.
При цьому Скаржник зазначає, що вирішуючи справи зазначеної категорії, слід мати на увазі, що відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону № 1875-IV укладення договору на надання житлово-комунальних послуг визначено як обов`язок, а не право сторін, а тому відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з Відповідача коштів за надані житлово-комунальні послуги.
Скаржник наголошує на тому, що не зважаючи на відсутність укладеного між сторонами договору, Позивач, у період з 01.01.2016 р. по 30.04.2016 р., відпустив Відповідачу теплову енергію в нежитлове приміщення IX (літ. А-5) по вул. Валерія Лобановського буд. 25 в м. Запоріжжі загальною площею 629.90 кв.м., яке знаходиться у житловому будинку та має єдину систему централізованого опалення. Розрахунок відпущеної теплової енергії здійснювався відповідно до величини теплового навантаження на об`єкті опалення. Таким чином, Позивач у вказаний період відпустив теплову енергію на загальну суму 44  805,00 грн. Відповідач не виконав в повному обсязі своїх зобов`язань по сплаті за спожиту теплову енергію за вказаний період та сплатив заборгованість лише в розмірі 1  795,09 грн., чим підтвердив факт отримання теплової енергії. Заборгованість на момент подання позовної заяви становить 43  009,91 грн..
Крім того, кількість теплової енергії, відпущеної у спірний період, зазначена у акті приймання-передачі теплової енергії, який надсилався на адресу Відповідача. Крім того, судом не було витребувано додаткових доказів для встановлення обставин справи. 

5.   Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відповідач не скористався своїм правом згідно ч.1  ст. 263 ГПК України  та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3  ст. 263 ГПК  України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

6.  Рух справи в суді апеляційної інстанції

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Кузнецова І.Л., Чус О.В.       
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2020 р. апеляційну скаргу  концерну "Міські теплові мережі" на рішення Господарського суду Запорізької області від 26.10.2020 р. у справі № 908/1783/20 залишено без руху, надано апелянту строк 10 днів, з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів сплати судового збору, у розмірі 3 153,00 грн..
Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.
Ч. 13 ст. 8 ГПК України     визначено,   що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно   до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного   провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають   розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,   розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься   до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.
Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою  Центрального апеляційного господарського суду від 24.12.2020 р. відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою концерну "Міські теплові мережі" на рішення Господарського суду  Запорізької області від 26.10.2020 р., для розгляду у порядку письмового провадження,  без повідомлення учасників справи.

7.   Встановлені судом обставини справи

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2, 2.4 Статуту Концерну "Міські теплові мережі",  основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією. Предметом діяльності підприємства є, зокрема, виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла і побутової потреби населення та на комунально-побутові потреби підприємств, організацій, установ і її збут. Основними функціями Концерну є: забезпечення розвитку теплофікаційного господарства та забезпечення тепловою енергією для комунально-побутових потреб населення, бюджетних установ і організацій, госпрозрахункових підприємств, інших об`єктів, розташованих в зоні діяльності Концерну; - збір коштів за послуги теплопостачання зони діяльності Концерну (територія міста Запоріжжя) з метою централізованих розрахунків за енергоресурси.     
Як вбачається з позовної заяви концерну "МТМ" від 06.07.2020 р. № 488 та матеріалів цієї справи, Позивач звернувся до Відповідача, як до користувача та розпорядника нежитлових приміщень ІХ (літ. А-5) по вул. Валерія Лобоновського буд. 25 в м. Запоріжжі загальною площею 629,90 кв.м. щодо сплати за спожиту без договірну теплову енергію за період з 01.01.2016 р. по 30.04.2016 р. у розмірі 43  009,91 грн.  
Таким чином, станом на час розгляду цієї справи в суді, між Концерном "МТМ" та МКП "Основаніє" відсутні врегульовані відповідним договором правовідносини з постачання теплової енергії у гарячій воді.
За твердженням Позивача, викладеним в позовній заяві "Концерн "Міські теплові мережі" (Теплопостачальна організація) здійснював постачання теплової енергії в нежитлове приміщення IX (літ. А-5) по вул. Валерія Лобановського буд. 25 в м. Запоріжжі загальною площею 629.90 кв.м., яке знаходиться у житловому будинку та має єдину систему централізованого опалення. Згідно договору № 520/12 від 01.02.2002 року нежитлове приміщення загальною площею 629.90 кв.м. по вул. Валерія Лобановського, буд. 25 перебувало в оренді Запорізького міського управління ГУМВС України в Запорізькій області. Концерном "МТМ" постачалась теплова енергія згідно договору №141253 від 09.04.2015 р. укладеного з Запорізьким міським управлінням ГУМВС України в Запорізькій області, а в період з 01.01.2016 р.-30.04.2016 р. згідно договору №152253 від 15.06.2016 (діє з 01.01.2016р.) укладеного з Головним управлінням національної поліції в Запорізькій області. Однак, 03.11.2016 р. на адресу Концерну "МТМ" надійшов лист № 4817 згідно до якого Відповідач повідомляє про розірвання договору оренди № 520/12 та повернення зазначеного приміщення МКП "Основаніє" на підставі акту прийому-передачі від 31.12.2015 р.. 
13.12.2016 р. Концерн "МТМ" звернувся з листом № 5506/09-03  до Відповідача та повідомив про коригування нарахувань в жовтні 2016 року та про необхідність сплатити заборгованість за відпущену теплову енергію в період з 01.01.2016 р. - 30.04.2016 р. у розмірі 44 805,00 грн., що підтверджується рахунком та актом приймання-передачі теплової енергії за жовтень 2016 року.
Як зазначає Позивач, Відповідач не виконав в повному обсязі своїх зобов`язань по сплаті за спожиту теплову енергію за період з 01.01.2016 р. по 30.04.2016 р. та сплатив заборгованість лише в розмірі 1 795,09 грн., тобто за твердженням Позивача заборгованість на момент падання позовної заяви становить 43 009,91 грн.

8. Оцінка аргументів учасників справи і   висновків суду першої інстанції.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду,  Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.
    Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). 
Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному  порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Концерн "Міські теплові мережі" діє на підставі статуту, відповідно до якого основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.
Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, постачання теплової енергії для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємства, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут та інше.
Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про теплопостачання", Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. № 1198 ( далі - Правила № 1198 ), Законом України "Про житлово-комунальні послуги" та іншими нормативно-правовими актами України.
Позивач є монополістом відповідно до положень Закону України "Про природні монополії" та відповідно до ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі.
Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону України "Про теплопостачання" теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії.
Статтею 25 Закону України "Про теплопостачання" передбачено обов`язок споживача на своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.
Згідно з частиною другою статті 275 ГК України відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.
Зазначені положення кореспондуються з пунктами 4, 14 Правил №1198, якими передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, споживач зобов`язаний до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання укласти з теплопостачальною організацією такий договір.
Згідно із статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.
Аналогічні положення містяться у пункті 3 Правил №1198, відповідно до якого споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.
Теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.
З огляду на викладені норми права, поставка теплової енергії без договору не допускається.
Матеріалами цієї справи встановлено та не заперечується Позивачем, що договору між сторонами у заявлений період не існує.
В той же час, частиною шостою статті 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
При цьому Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі ( наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 р. у справі № 7128916/17-ц ).
Отже, навіть за відсутності договору, втім, з належним підтвердженням матеріалами справи факту її поставки споживачу, останній не звільняється від оплати такого товару.
Разом з тим, Відповідач під час розгляду справи в суді попередньої інстанції наголошував на тому, що  що 26.08.16 виконавчий комітет ЗМР прийняв рішення № 494, яким вирішив вилучити у МКП "Основаніє" та передати у господарське відання об`єкти житлового та нежитлового фонду КП "Наше місто". Відповідач зазначає, що 31.08.2016 р. згідно Акту приймання-передачі нежитлове приміщення IX по вул. В.Лобановського буд. 25 м. Запоріжжя було передано у господарське відання КП "Наше місто". Оскільки у позовній заяві позивач зазначає спірний період - жовтень 2016 року, але в цей період нежитлове приміщення IX по вул. В. Лобановського буд. 25 м. Запоріжжя не перебувало у господарському віданні МКП "Основаніє" і Відповідач не отримував теплову енергію.
Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких судвстановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частин 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Отже, відповідно до правил доказування Позивач звертаючись з відповідним позовом до суду та посилаючись на отримання Відповідачем послуг з централізованого опалення нежитлового приміщення IX (літ. А-5) по вул. Валерія Лобановського буд. 25 в м. Запоріжжі загальною площею 629.90 кв.м., яке знаходиться у житловому будинку та має єдину систему централізованого опалення в період з 01.01.2016 р. - 30.04.2016 р. у розмірі 44 805,00 грн., повинен довести зазначені обставини, надавши суду докази фактичного надання послуги з опалення ( первинні документи на підтвердження зняття показів з лічильників, а саме копії журналу обліку теплової енергії по показникам приладу обліку, Акту прийому в експлуатацію приладу обліку теплової енергії з одиницею виміру теплової енергії МВт, обґрунтування нормативного навантаження, тощо ). 
Натомість, як зазначив місцевий господарський - суд не надано ні розрахунок теплового навантаження на теплопостачання по спірному об`єкту, на підставі якого здійснено розрахунки за спожиту відповідачем теплову енергію у спірний період, ні жодних доказів на підтвердження того, що уповноваженою юридичною особою чи ін. органом було визначено теплове навантаження щодо нежитлового приміщення ІХ (літ. А-5) по вул. Валерія Лобоновського буд. 25 в м. Запоріжжі загальною площею 629,90 кв.м. та з якого документа це вбачається. Крім того, суду не було повідомлено про причини, які позбавляли його (позивача) можливості надати такі докази у справу станом на час прийняття процесуального рішення по суті спору у цій справі.  
З огляду на викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що Позивачем не було доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог про стягнення з Відповідача у цій справі суми коштів, що є підставою для відмови в задоволені позову.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до  ст. 276 ГПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін,     якщо     визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального     і     процесуального     права.
      За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги  в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення  залишенню без змін.

10. Судові витрати
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -    
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу концерну "Міські теплові мережі" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 26.10.2020 р. у справі № 908/1783/20 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на Апелянта - концерн "Міські теплові мережі".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню у зв`язку із малозначною справою, крім випадків передбачених ч. 2 п. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                           І.М. Кощеєв

Суддя                                                                                            І.Л. Кузнецова

Суддя                                                                                          О.В. Чус