КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
Апеляційне провадження № 33/824/1383/2021          
Справа 754/909/21                                              Головуючий в суді І інстанції Зотько Т.А.
                                                                             Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
 
П О С Т А Н О В А

 
Іменем   України
 
01 березня 2021 року                                                                                                м. Київ
Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Ляшенко Анни Вадимівни, розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 29 січня 2021 року, -
 
в с т а н о в и в :
 
Постановою судді Деснянського районного суду міста Києва від 29 січня 2021 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
 
ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 20 грудня 2020 року о 23 годині 15 хвилин в м. Києві по вул. Путивльська, 36, керував автомобілем марки HYUNDAI TUSCON, номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: почервоніння обличчя, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився у присутності двох свідків.
 
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказував на незаконність постанови судді та необхідність її скасування, вважав, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд не з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки доказам та обставинам, не приєднав до матеріалів справи докази, підійшов формально до вивчення  обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване та надто суворе застосування стягнення як вид покарання за адміністративне правопорушення, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказував на те, що всупереч ст. 268 КУпАП протокол про притягнення особи до адміністративної відповідальності не містить пояснень особи, відносно якої складається протокол. Під час судового засідання у суді першої інстанції ОСОБА_1 пояснив, що діяв в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожувала правам і свободам громадян, оскільки ввечері 20 грудня 2020 року до нього звернулась про допомогу співробітниця, а шкода, яка могла настати через переохолодження та невчасне доставлення його знайомої додому, є набагато більшою від тієї, яка настала внаслідок відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Крім того, зазначив, що відповідно до чинного законодавства України, процедура встановлення стану алкогольного сп`яніння проходить у декілька етапів, які він вважає проведеними з порушенням, оскільки в матеріалах справи відсутні і акт огляду водія, і направлення водія на огляд. 
Також під час спілкування з працівниками поліції до моменту здійснення відеозапису вони пропонували ОСОБА_1 лише пройти огляд в закладі охорони здоров`я та не пропонували пройти огляд на місці за допомогою технічних засобів, а при здійсненні відеозапису запропонували пройти огляд на місці або проїхати до лікаря, не пояснивши при цьому ні відповідальності, яка встановлена за відмову від проходження огляду, ні зазначивши процедури такого проходження, а коли працівниками здійснювалось фіксування події, ними було запропоновано пройти огляд на місці або проїхати до лікаря, то ОСОБА_1 не почув пропозиції по проходженню на стан сп`яніння на місці, оскільки має поганий слух.
На підставі вищевикладеного просив скасувати постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 29 січня 2021 року та закрити провадження по справі на підставі п. 4 ст. 247 КУпАП у зв`язку з перебуванням особи в стані крайньої необхідності.
 
До апеляційної скарги ОСОБА_1 в якості нових доказів надано: копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 6118 ОСОБА_2 , яка перебувала на стаціонарному лікуванні з 05 квітня по 08 травня 2020 року із діагнозом «поперековий перелом вертлюгової западини зліва зі зміщенням уламків, багатоуламковий перелом задньої стінки лівої вертлюгової западини зі зміщенням уламків та дефектом кісткової тканини. Травматичний задній верхній вивих голівки верхнього стегна»; дві фотографії рентгенівських знімків ОСОБА_2 ; роздруківка з сайту sinoptik.ua щодо погодних умов 20 грудня 2020 року; копія ОСОБА_1 від 10 вересня 2007 року зі скаргами на погіршення слуху і закладеність; копія посвідчення особи з інвалідністю 2 групи безстроково (а. с. 23 - 31). 
 
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
 
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
 
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
З метою всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи і за неможливості перевірки, чи дійсно судом першої інстанції було відхилено клопотання місцевим судом клопотання ОСОБА_1 про приєднання до матеріалів справи зазначених доказів, апеляційний суд приймає надані ОСОБА_1 докази і надає їм оцінку.
 
Крім того, в судовому засіданні під час апеляційного перегляду представником ОСОБА_1 надано як доказ копію відповіді на адвокатський запит Управління патрульної поліції у м. Києві від 15 лютого 2021 року щодо надання інформації про обставини складання 20 грудня 2020 року адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 .
 
Також в судове засідання надано письмові пояснення ОСОБА_2 від 21 лютого 2021 року, яку ОСОБА_1 просив допитати як свідка, із зазначених пояснень вбачається, що 20 грудня 2020 року наприкінці дня вона з колегою ОСОБА_4 після виконання редакційного завдання опинились біля Департаменту патрульної поліції України, до їхнього житла у смт. Биківня, де вони з колегою мешкають разом, відстань є далекою, тому вони вирішили замовити таксі, зважаючи на те, що пересуватися їй внаслідок травми ще складно і необхідно було приймати вечірні ліки; після отримання декількох повідомлень про відсутність вільних авто її самопочуття почало погіршуватись, нога почала переставати слухатись і з`явився біль; ОСОБА_4 зателефонувала їх прес-керівнику ОСОБА_1 з проханням про допомогу, бо подальше перебування на холоді ускладнювало ситуацію. ОСОБА_1 прибув дуже швидко і вона змогла дістатись додому. Вважала, що ОСОБА_1 позбавив її від тяжких ускладнень зі здоров`ям і врятував життя.
 
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 підтвердила ті обставини, що після виконання редакційного завдання вона разом із ОСОБА_2 опинились біля Департаменту патрульної поліції України, до їхнього житла у смт. Биківня, де вони з колегою мешкають разом, відстань є далекою, тому вони вирішили замовити таксі, зважаючи на те, що пересуватися ОСОБА_2 внаслідок травми ще складно; після отримання декількох повідомлень про відсутність вільних авто самопочуття ОСОБА_2 почало погіршуватись; ОСОБА_4 зателефонувала їх прес-керівнику ОСОБА_1 з проханням про допомогу, бо подальше перебування на холоді ускладнювало ситуацію. ОСОБА_1 прибув дуже швидко і вони змогли дістатись додому.
 
Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та захисника Ляшенко А.В., які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити, пояснення свідка ОСОБА_4 , вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
 
Висновки судді місцевого суду про доведеність факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:
протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 007535 від 20 грудня 2020 року в частині часу і місця вчинення адміністративного правопорушення, даних про особу, яка його вчинила, ідентифікаційних ознак транспортного засобу, яким особа керувала;
письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у присутності яких була вчинена відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння;
відеозаписом події, зробленим за допомогою нагрудної камери поліцейського;
розпискою ОСОБА_7 , який зобов`язався доставити транспортний засіб HYUNDAI TUSCON, номерний знак НОМЕР_1 за адресою м. Київ, Саперне Поле, 26 та не допускати ОСОБА_1 до керування ним.
 
Дослідивши указані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, наявності підстав для притягнення його до відповідальності та на законних підставах наклав на нього стягнення, належним чином мотивувавши своє рішення.
 
Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів, які би вказували на незаконність ухваленого судом рішення.
 
Посилання апелянта на відсутність пояснень особи, відносно якої складається протокол, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 007535 від 20 грудня 2020 року не спростовує висновків судді місцевого суду про доведеність факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
 
Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання.
 
Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
 
Також, відповідно до п. розділу ІІ 12 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом
Міністерства внутрішніх справ України 06 листопада 2015 року № 1376, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення та пояснення по суті адміністративного правопорушення, які додаються до протоколу про адміністративне правопорушення, а також викласти мотиви своєї відмови підписати його.
 
Таким чином, виходячи із системного аналізу змісту наведених вимог закону, подання пояснень особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, є її правом, а не обов`язком, відтак відсутність пояснень правопорушника в протоколі не свідчить про наявність порушень при оформленні протоколу.
 
Апеляційний суд враховує, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 007535 від 20 грудня 2020 року містить підписи ОСОБА_1 про ознайомлення зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення і отримання його копії, а також про ознайомлення з місцем та часом розгляду справи; відтак особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час підписання протоколу могла реалізувати право щодо викладення своїх пояснень, однак цим правом не скористалася.
 
Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо порушення процедури встановлення стану алкогольного сп`яніння, апеляційний суд виходить із такого.
 
Дійсно, ОСОБА_1 вірно викладено етапи процедури встановлення стану алкогольного сп`яніння, а саме: відсторонення від керування транспортними засобами (ч. 1 ст. 266 КУпАП); огляд поліцейським на місці за допомогою спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків (ч. 2 ст. 266 КУпАП, п. 4 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103; п. 6 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735; складання акту огляду (п. 5 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду); у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин (ч. 3, 4 ст. 266 КУпАП, п. 6-7 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду); у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду).
 
Разом із тим, порушень зазначеної процедури встановлення стану алкогольного сп`яніння щодо ОСОБА_1 судом не встановлено. 
 
Доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи акту огляду водія і направлення водія на огляд ґрунтуються на помилковому тлумаченні вимог закону, оскільки акт огляду водія та направлення водія на огляд складаються лише у разі проведення таких оглядів, тобто у випадку погодження водія на проходження такого огляду. При цьому, у випадку відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння, потреби в оформленні такого акту огляду та направлення немає.
 
Нічим не підтверджуються і відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що під час спілкування з працівниками поліції до моменту здійснення відеозапису вони пропонували ОСОБА_1 лише пройти огляд в закладі охорони здоров`я та не пропонували пройти огляд на місці за допомогою технічних засобів. 
 
Не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що працівниками поліції не було роз`яснено йому юридичної відповідальності, яка встановлена за відмову від проходження огляду, ні зазначивши процедури такого проходження, оскільки Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції надання таких роз`яснень не передбачено.
 
Також нічим не підтверджуються доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що ним не було почуто пропозиції по проходження на стан сп`яніння на місці через поганий слух, оскільки надана ним до апеляційної скарги медична документація за 2007 рік не підтверджує актуального стану здоров`я ОСОБА_1 на час скоєння правопорушення.
 
Переглянутий відеозапис події, зроблений за допомогою нагрудної камери поліцейського, дає підстави стверджувати про те, що ОСОБА_1 дійсно відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, ця відмова є зрозумілою і категоричною, присутність свідків при цій відмові поліцейськими була забезпечена.
 
Оцінюючи доводи ОСОБА_1 щодо наявності підстав для закриття провадження у справі відповідно до ст. 247 КУаАП, апеляційний суд виходить із наступного.
 
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.
 
Відповідно до ст. 17, 18 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
 
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
 
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.
 
Разом із тим, посилання ОСОБА_1 на те, що шкода, яка могла настати через переохолодження та невчасне доставлення його знайомої ОСОБА_2 додому, є набагато більшою від тієї, яка настала внаслідок відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, не свідчать про стан крайньої необхідності, оскільки із пояснень ОСОБА_1 та письмових ОСОБА_8 не вбачається, що небезпека, про яку зазначає ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами. 
 
Наявність складних погодних умов у вигляді туману і ожеледиці, через які, згідно доводів апеляційної скарги, служби таксі нібито не приймали замовлення, не підтверджується наданою ОСОБА_1 роздруківкою з сайту sinoptik.ua, в якій такі відомості відсутні, а зазначено про відсутність опадів і хмарну погоду при плюсовій температурі повітря, отже доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються апеляційним судом.
 
Таким чином, наявність стану крайньої необхідності особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, не доведена.
 
Наведене вказує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.
 
Апеляційним судом враховується, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів щодо міри відповідальності, призначеної судом першої інстанції, та щодо обставин, які могли бути не враховані судом при накладенні стягнення.
 
В судовому засіданні ОСОБА_1 подано клопотання Громадської організації «Міжнародна поліцейська автомобільна корпорація України» про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності та передачу матеріалів щодо нього на розгляд цій  громадській організації, мотивоване тим, що дане питання було обговорено на засіданні виконкому організації і вони одноголосно проголосували за це; організація виконує завдання, передбачені ч. 3 Статуту громадської організації, а робота та членство ОСОБА_1 у Громадській організації «Міжнародна поліцейська автомобільна корпорація України» значно посилили її позицію; зазначали, що ОСОБА_1 проявив себе як дисциплінована, високоорганізована людина, дотримується свого слова, виконує обіцяне, на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння не з`являвся ніколи, є відповідальним, законослухняним і совісним. Вказували, що ОСОБА_1 виконує багато завдань організації, пов`язаних з відрядженнями, використовуючи транспортний засіб. 
 
Відповідно до ст. 21 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.
 
Відповідно до ст. 1 КУпАП завданнями цього Кодексу є, в тому числі, охорона встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, вихованням громадян в дусі точного і неухильного додержання законів України.
 
За змістом ст. 23 КУпАП метою застосування адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне стягнення, в дусі додержання законів України, запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. 
 
Аналіз вказаних норм, у поєднанні із характером вчиненого правопорушення дає підстави стверджувати про неможливість звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності із зазначених вище підстав, оскільки таке звільнення не буде сприяти виконанню завдань КУпАП, а накладення на ОСОБА_1 стягнення є необхідним для досягнення його мети у виді запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. 
Крім того, апеляційна скарга та клопотання про передачу на поруки громадській організації не містить жодних даних про те, яким чином дана громадська організація буде реалізовувати громадський вплив на ОСОБА_1 та які зобов`язання бере на себе для здійснення заходів виховного впливу, спрямованих на недопущення вчинення останнім нових правопорушень.
 
Постанова судді Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2021 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2021 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                  Кашперська Т.Ц.