ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
11 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 648/27/20
провадження № 51-4804км20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати                                                                   Касаційного  кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурора                                        ОСОБА_5 ,
                                                
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019230080001209, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Херсона, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі — КК),
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Херсонського апеляційного суду від 30 червня 2020 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 22 квітня 2020 року ОСОБА_6  засуджено за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік і з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.         
Херсонський апеляційний суд 30 червня 2020 року скасував вирок суду першої інстанції щодо  ОСОБА_6 у частині призначення покарання й ухвалив новий, за яким призначив йому покарання за ч. 2 ст. 309 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він у вересні 2019 року незаконно, для особистого вживання, без мети збуту придбав шляхом зривання частин рослин роду коноплі в лісосмузі за межами с. Станіслав Білозерського району Херсонської області, а потім шляхом їх сушіння і подрібнення виготовив і в подальшому зберігав за місцем свого проживання особливо небезпечний наркотичний засіб – канабіс у великому розмірі, а саме загальною масою в перерахунку на суху речовину 1322,598 г.
Зазначений наркотичний засіб був виявлений та вилучений 12 грудня 2019 року під час обшуку, проведеного за місцем проживання ОСОБА_6 .
 
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість, просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
 
Обґрунтовуючи свої доводи, указуєна те, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 належним чином врахував відомості, що його характеризують, обставини та тяжкість скоєного правопорушення, критичне ставлення обвинуваченого до вчинення цього правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання (визнання вини і щире каяття), та відсутність обставин, що його обтяжують. Проте апеляційний суд, ухвалюючи вирок, не взяв до уваги, що ОСОБА_6 має незадовільний стан здоров`я та що у нього на утриманні перебуває мати похилого віку, яка потребує постійного стороннього догляду, і призначив покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість.
 
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор вважав вирок законним та обґрунтованим і просив залишити його без зміни. 
 
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі — КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК, та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються. 
У ст. 50 КК зазначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 (зі змінами, внесеними відповідно до постанов Пленуму Верховного Суду України від 10 грудня 2004 року № 18, від 12 червня 2009 року № 8 та від 6 листопада 2009 року № 11), призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Як видно з вироку суду першої інстанції, при призначенні ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки суд урахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо та раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а також ставлення обвинуваченого до вчиненого ним кримінального правопорушення, яке виразилось у критичній оцінці своєї протиправної поведінки, щирому каятті, визнанні вини і готовності нести кримінальну відповідальність за скоєне.
Разом із цим суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування призначеного йому покарання із застосуванням до нього положення ст. 75 КК, тобто з установленням випробування з іспитовим строком.
Постановляючи вирок у цьому кримінальному провадженні, суд апеляційної інстанції слушно зазначив, що суд першої інстанції необґрунтовано застосував вимоги ст. 75 КК та, приймаючи рішення про призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням випробувального терміну, свого рішення не мотивував, безпідставно послався на ряд пом`якшуючих обставин, тоді як вказані обставини жодним чином не знижують ступеня тяжкості скоєного злочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Таким чином, невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого законодавець пов`язує лише з призначенням покарання, яке саме за видом та розміром є несправедливим через м`якість або через суворість.
За таких обставин доводи в касаційній скарзі щодо суворості покарання, призначеного судом апеляційної інстанції ОСОБА_6 , не є слушними, оскільки суперечать вищезазначеним положенням і твердженню скаржника, зазначеному в касаційній скарзі, про правильне застосування судом першої інстанції норм закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання, адже суд апеляційної інстанції призначив ОСОБА_6 остаточне покарання, вид якого залишився незмінним, а строк зменшився до двох років позбавлення волі, що не свідчить про суворість покарання.
За ч. 1 ст. 75 КК в разі, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Таким чином, при вирішенні питання про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та звільнення його від відбування покарання з випробуванням враховуються тяжкість злочину, особа винного та інші обставини справи.
Як правильно зазначив суд апеляційної інстанції у вироку, самі обставини вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК, свідчать про підвищену суспільну небезпечність, оскільки він насамперед порушує встановлений законодавством порядок обігу наркотичних засобів, внаслідок якого забезпечується незаконний попит на наркотики, а незаконна діяльність засудженого була припинена лише внаслідок втручання працівників правоохоронних органів, якими вилучено канабіс масою 1322,598 г у перерахунку на суху речовину.
З урахуванням вказаного суд апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку про неможливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання та відсутності підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням.
За обставин, установлених судом апеляційної інстанції, доводи сторони захисту про неврахування судом під час апеляційного розгляду пояснень ОСОБА_6 про те, що він має незадовільний стан здоров`я, на його утриманні перебуває мати похилого віку, яка потребує постійного стороннього догляду, в цілому не спростовують правильності висновків суду апеляційної інстанції щодо призначення покарання. Разом з цим із наданих захисником суду касаційної інстанції довідок про те, що матір засудженого ОСОБА_8 , 1940 року народження, потребує постійного стороннього догляду і засуджений може за станом здоров`я його здійснювати, не вбачається того, що немає інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. 
Таким чином, покарання, визначене  ОСОБА_6 у межах кримінального закону та у розмірі, передбаченомусанкцією ч. 2 ст. 309 КК, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинівяк ним, так і іншими особами.
Обґрунтованих підстав для однозначного та беззаперечного висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування призначеного йому покарання шляхом звільнення від його відбування з випробуваннямСудом не встановлено.
З урахуванням зазначеного Суд дійшов висновку, що відсутні обґрунтовані підстави для скасування чи зміни вироку Херсонського апеляційного суду від 30 червня 2020року, тому касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню.
 
Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
 
ухвалив:
Вирок Херсонського апеляційного суду від 30 червня 2020 року залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 – без задоволення.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_9                          ОСОБА_2                     ОСОБА_3