ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/572/21 Справа № 191/2592/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кухар Д. О. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 27 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А : 

У липні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги ОСОБА_3 мотивовані тим, що 24 жовтня 2017 року між ним та ОСОБА_1 був укладений договір позики, за яким остання одержала грошові кошти в сумі 6642500,00 грн., що було еквівалентно 250 000,00 дол. США за курсом НБУ станом на дату одержання грошових коштів. На підтвердження вказаного договору позики ОСОБА_1 видала на користь позивача розписку, в якій зобов`язуюся повернути йому таку ж суму грошей до 31 грудня 2018 року. У випадку зміни зазначеного курсу на момент повернення позики, сума позики змінюється пропорційно змінам курсу гривні, встановленого на день повернення позики. У разі неповернення грошових коштів у повному обсязі у вищевказаний строк, зобов`язуюсь виплатити пеню в розмірі 1 % відсотки від суми боргу за кожен день прострочення». 
01 листопада 2017 року між позивачем ОСОБА_4 був укладений договір поруки, за яким останній поручився перед Кредитором за часткове виконання Боржником - ОСОБА_1 , позикового зобов`язання, яке виникло між нею та ОСОБА_3 на підставі розписки від 24 жовтня 2017 року. За умовами п. 1.3. Договору поруки строк поруки складає 2 роки, що починається з дня укладення договору поруки і діє до 01 листопада 2019 року. Строк поруки не змінює строку виконання основного зобов`язання - до 31 грудня 2018 року, якого зобов`язаний додержуватись і Поручитель. Відповідальність Поручителя перед Кредитором обмежується сплатою суми у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень. 
Станом на 01 січня 2019 року ОСОБА_1 зобов`язання не виконала, позичені грошові кошти не повернула, виходячи з чого позивач 06 січня 2019 року звернувся з повідомленням до Поручителя, за умовами якого вимагав виконати в повному обсязі зобов`язання за договором поруки від 01 листопада 2017 року та розпискою від 24 жовтня 2017 року. 
У зв`язку з викладеним, позивач просив стягнути з поручителя, як солідарного боржника, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в сумі 50 000,00 грн., а також стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в сумі 6642500,00 грн..
Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені в повному обсязі, суд ухвалив: стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 24 жовтня 2017 року в розмірі 50000,00 грн. та зі ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 24 жовтня 2017 року в розмірі 6642500,00 грн.. Вирішено питання розподілу судових витрат між сторонами. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачка ніяких розписок не підписувала та жодних грошових коштів від позивача не отримувала. Апелянт зазначає, що розписка від 24 жовтня 2017 року є повністю сфальсифікованою, як і договір поруки від 01 листопада 2017 року.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що згідно розписки від 24 жовтня 2017 року, ОСОБА_1 позичила у борг у ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 6642500 грн., що еквівалентно 250000 доларів США по курсу НБУ на дату укладення договору ( 1 долар США = 26,57 грн.) та зобов`язалася повернути йому таку ж суму грошей до 31 грудня 2018 року. В розписці зазначено, що у випадку зміни зазначеного курсу на момент повернення позики, сума позики змінюється пропорційно змінам курсу гривні, встановленого на день повернення позики. У разі неповернення грошових коштів у повному обсязі у вищезазначений строк, остання зобов`язалася виплатити пеню в розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення.
01 листопада 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, згідно з п.1.1 якого, Поручитель поручився перед Кредитором за часткове виконання боржником ОСОБА_1 позикового зобов`язання, яке виникло між нею ОСОБА_3 на підставі розписки, виданої боржником на користь кредитора 24 жовтня 2017 року.
Пунктом 2.1 Договору Поруки передбачено, що у разі порушення Боржником обов`язку за Договором позики, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники в частці зобов`язання, забезпеченого порукою.
Строк поруки складає два роки, що починається з дня укладення договору поруки і діє до 01 листопада 2019 року. Строк поруки не змінює строку виконання основного зобов`язання – до 31 грудня 2018 року, якого зобов`язаний додержуватись і Поручитель ( п.1.3 Договору).
Пунктами 3.1, 3.2 Договору Поруки передбачено, що відповідальність Поручителя перед Кредитором обмежується сплатою суми у розмірі 50000,00 грн. Поручитель не відповідає за відшкодування Боржником збитків та за сплату процентів, неустойки (штрафу, пені) за основним договором.
У разі невиконання Боржником зобов`язання протягом 5 (п`яти) календарних днів, починаючи з 01 січня 2019 року, Кредитор вправі пред`явити вимоги про виконання зобов`язання за Договором позики до Поручителя в межах та обсязі, що визначені п. 3.1 Договору ( п. 4.1.2 Договору ).
Згідно п. 5.1.1 Договору Поруки, порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених містом цього Договору.
Відповідно ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій же кількості, такого ж роду і такої ж якості, які були передані йому позикодавцем) у строк і в порядку, встановлені договором.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України).
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно ч. 1ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Згідно ч. 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
У зв`язку з чим, поручитель за вимогою кредитодавця повинен нести солідарну з позичальником відповідальність.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно висновку експерта № 63-20 від 15 травня 2020 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, підпис від імені ОСОБА_1 в розписці від 24 жовтня 2017 року про отримання в борг грошей від ОСОБА_3 у сумі 250000 доларів США виконаний, саме ОСОБА_1 ..
Встановивши, що за укладеним договором позики позивач передав відповідачці 250 000,00 доларів США, які останньою повернуті не були, суд першої інстанції керуючись зазначеними нормами права дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача зі ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 24 жовтня 2017 року в розмірі 6642500,00 грн. та з ОСОБА_4 50000,00 грн., в межах визначених договором поруки суми. 
Доводи апелянта в скарзі про те, що відповідачка ніяких розписок не підписувала та жодних грошових коштів від позивача не отримувала, розписка від 24 жовтня 2017 року є повністю сфальсифікованою, як і договір поруки від 01 листопада 2017 року, - колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі. 
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Доказів на спростування позовних вимог ОСОБА_3 відповідачами ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було, а наведені апелянтом в скарзі доводи є лише припущеннями, тоді як рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, врахувавши заявлені позовні вимоги та підстави, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 ..
Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 — залишити без задоволення.
Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2020 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко