Справа № 134/1557/20 
Провадження № 33/801/142/2021
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Лабай  О. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року                                                                               м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1  на постанову Крижопільського районного суду Вінницької області від 04 січня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, працюючого в Крижопільських ЕМ, РНОКПП НОМЕР_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП,

встановив:
Постановою судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 04 січня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто з нього судовий збір в розмірі 454 грн.
Відповідно до обставин, встановлених судовим рішенням, 07.10.2020 о 00 год. 09 хв. в смт Крижопіль по вул. Соборній, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом MAZDA – 323 д/н НОМЕР_2 , який повертаючи ліворуч не виконав лівий покажчик повороту. Під час зупинки було встановлено, що водій знаходиться з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від медичного огляду, водій відмовився в присутності двох свідків.  
Отже суд першої інстанції дійшов висновку, що дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він, будучи особою, яка керує транспортним засобом, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку.
Не погодившись з постановою Крижопільського районного суду Вінницької області від 04 січня 2021 року,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що 07.10.2020 він, керуючи належним йому автомобілем, перебуваючи в шоковому стані від повідомлення про погіршення стану здоров`я доньки, яка важко хвора, рухався в смт Крижопіль по вул. Соборній, де й був зупинений працівниками поліції, які вочевидь, сприйняли його емоційний стан за стан сп`яніння. Вказує, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння, направлення на такий огляд не вручали, з протоколом про адміністративне правопорушення не ознайомлювали, свідків в його присутності не залучали.
Висловлюючи незгоду з оскаржуваною постановою, звертає увагу на те, що Крижопільським районним судом при розгляді справи застосовано редакцію ст. 130 КУпАП, яка втратила чинність до моменту імовірного вчинення адміністративного правопорушення (07.10.2020). Зазначає, що 01.07.2020 набрав чинності Закон України № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (зі змінами внесеними згідно із Законом № 321-ІХ від 03.12.2019) Внесеними змінами (ч. 4, п. 1, розділ І Закону № 2617-VIII) викладено ст. 130 КУпАП в новій редакції, яка не містить диспозиції, щодо відповідальності водіїв транспортних засобів, як за керування транспортними засобами, особами, що перебувають в стані алкогольного сп`яніння так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння. Нова редакція (чинна станом на дату вчинення правопорушення) містить відповідальність виключно судноводіїв за керування річковими, морськими або маломірними суднами, як за керування суднами в стані сп`яніння так і за відмову від проходження огляду на стан такого сп`яніння. Тому вважає, що судом першої інстанції безпідставно застосовано до нього покарання, визначене ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки мотивувальна частина оскаржуваної постанови та матеріали справи не містять жодних посилань на те, що він є судноводієм чи керував річковими, морськими або маломірними суднами.
Крім того, суд першої інстанції не допитавши свідків, послався на їх письмові пояснення, як на докази, проігнорувавши те, що особи, які писали пояснення не були належно ідентифіковані судом та не були приведені до присяги. Отже, на думку скаржника, самі по собі письмові пояснення осіб, які зазначені в матеріалах справи, як свідки, не можуть бути доказом вчинення адміністративного правопорушення без допиту таких осіб в суді.
Також звертає увагу, що судом першої інстанції досліджувався не відеозапис події, а копія відеофонограми невстановленого походження, записана на DVD диск. Причому невідомо з якого носія та ким зроблена вказана копія, також відсутні будь-які підтвердження відповідності копії оригіналу. За таких умов вважає, що наданий відеозапис не може бути використаний як належний доказ, тобто як такий, що здатний своїм змістом встановлювати факти та обставини, що мають значення для справи. Також неналежність в якості доказу долученої до справи відеофонограми підтверджує те, що відповідно до п. 3.5 розділу ІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016 № 100, встановлює, що після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно. Отже, якщо із відеозапису із нагрудної камери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він є не безперервним та постійно переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі. Незважаючи на вказане судом зроблено протиправний висновок, що вказана вище Інструкція не містить застереження, щодо переривання запису, в той час як п. 3.5 розділу ІІІ Інструкції прямо містить таке застереження.
В обґрунтування клопотання про поновлення йому пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Крижопільського районного суду Вінницької області від 04.01.2021, зазначає, що через хворобу не був присутнім в судовому засіданні 04.01.2021, тому зміст постанови йому не був відомий. Вказану постанову він отримав засобами поштового зв`язку 15.01.2021, тому вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущено ним з поважних причин.
Як вбачається з матеріалів справи  ОСОБА_1 не був присутнім в судовому засіданні 04.01.2021, копію оскаржуваної постанови йому надіслано до відома 05.01.2020, що підтверджується супровідним листом Крижопільського районного суду Вінницької області (а.с.32). Повний текст постанови суду від 04.01.2021 скаржник отримав засобами поштового зв`язку 15.01.2021, про що надає копію поштового конверта (а.с.41), а 22.01.2021 подав апеляційну скаргу через суд першої інстанції. За таких обставин клопотання про поновлення строку на оскарження постанови Крижопільського районного суду Вінницької області від 04.01.2021 підлягає задоволенню.
В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду його апеляційної скарги на постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, що відповідно до ст. 268 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи апеляції, відеозапис з нагрудної камери поліцейського приходжу до висновку, що апеляція не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КпАП України).
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП забороняється керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За правилами частин 1 і 2 статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.
Частиною 3 цієї статті передбачено, що у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).
Так, відповідно до п. 2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з п. 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Пунктом 6 розділу І Інструкції передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Згідно з пунктом 7 розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.
Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків (пункт 7 розділу ІІ Інструкції).
Відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я (пункт 6). У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (пункт 8).
З наведеного слідує, що у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу та незгоди на проведення огляду у відповідному закладі охорони здоров`я, особа вважається такою, що відмовилася на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, а тому поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення.
Враховуючи наведене, та оскільки  ОСОБА_1 відмовився на проведення огляду на стан сп`яніння працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу та відмовився на проведення огляду у відповідному закладі охорони здоров`я, працівники поліції в присутності двох свідків склали протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, що відповідає вимогам закону.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Як вбачається з матеріалів справи, обставини вчинення  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ДРП 18 № 161931 від 07.10.2020, з якого судом встановлена дата, час і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.
Встановлені протоколом обставини вчинення  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення узгоджуються з іншими матеріалами справи. Так, Актом огляду в присутності двох свідків встановлено, що маючи ознаки алкогольного сп`яніння – запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка мова, почервоніння обличчя, водій  ОСОБА_1 відмовився від проходження від огляду з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу (а. с. 3). Про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я свідчить направлення на огляд водія транспортного засобу  ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а. с. 4), згідно якого ОСОБА_1 відмовляється від освідування в закладі охорони здоров`я.
Відповідно до ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.
Таким чином, застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є правом поліції.
Частина 2 ст. 251 КУпАП встановлює, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
До протоколу про адміністративне правопорушення серії ДРП 18 № 161931 від 07.10.2020, як доказ у справі, додано відеозапис на DVD з нагрудної камери поліцейського, що відповідає положенням ч. 1 ст. 251 КУпАП.
Досліджений в судовому засіданні відеозапис з нагрудної камери поліцейського підтверджує обставини, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДРП 18 № 161931 від 07.10.2020, а саме: факт відмови  ОСОБА_1 в присутності двох свідків на проведення огляду на стан сп`яніння працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу та відмови на проведення огляду у відповідному закладі охорони здоров`я.
Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неналежність такого доказу із посиланням на висновки Верховного Суду, що містяться в постанові від 31.10.2019 у справі № 404/700/17, оскільки обставини в даних справах не є подібними. У справі № 404/700/17 наявність копії відеозапису перешкоджала проведенню експертизи відеозапису з метою встановлення технологічних властивостей відеофонограми.
Безпідставними є доводи апелянта про те, що правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП не було, оскільки відповідальність, передбачена ч. 1 - 4 ст. 130 КУпАП з 01 липня 2020 року є скасованою.
Станом на 07.10.2020 діє редакція ч. 1 ст. 130 КУпАП, згідно якої керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
В ході розгляду справи судом першої інстанції встановлені обставини скоєння  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП. З таким висновком погоджується і апеляційний суд, оскільки такий висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом першої інстанції було надано належну оцінку.
Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 09 липня 1997 року). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20 травня 2010 року).
Суд апеляційної інстанції не знайшов підтвердження доводів апелянта щодо порушення його процесуальних прав при розгляді справи судом першої інстанції, а порушення вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості апелянта у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, відсутні.
За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України, а відтак постанову Крижопільського районного суду Вінницької області від 04 січня 2021 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. ст. 251, 268, 294 КпАП України, Суд,

постановив:
Поновити  ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Крижопільського районного суду Вінницької області від 04 січня 2021 року.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Крижопільського районного суду Вінницької області від 04 січня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

       Суддя апеляційного суду                                                     Ю. Б. Войтко