ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
15 лютого 2021 року           справа №200/6450/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Компанієць І.Д., 
суддів Гайдара А.В., Геращенка І.В.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС України у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року в справі №200/6450/20-а (головуючий І інстанції Троянова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06 квітня 2020 року, -

                                                       ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням змінених підстав позову (а.с.37-43) просила визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06 квітня 2020 року №Ф-190088-45-У в сумі 21029,90 грн.;
-зобов`язати відповідача  здійснити дії щодо коригування облікових даних інформаційної системи податкового органу з єдиного внеску, шляхом зменшення заборгованості на суму 21029,90 грн.
В обґрунтування позову зазначила, що в період з 29.01.2008 по 19.04.2019 року була зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця. ГУ ДПС у Донецькій області сформовано спірну вимогу.
Між тим, позивач не отримувала доходу від підприємницької діяльності протягом 2014-2019 років, самостійно не визначала базу оподаткування, відповідач не проводив перевірку її діяльності, а облікові дані інформаційної системи контролюючого органу не можуть бути достатньою підставою для формування вимоги про сплату боргу. 
Зазначила, що обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримував платник податку дохід у звітному кварталі виник лише з 01.01.2017 року, а включення до суми боргу заборгованості, що сформувалась до цієї дати, є протиправним. Крім того, спірна вимоги включає заборгованість по сплаті ЄСВ, що виникла до 13.02.2020 року, тому обов`язки передбачені Законом №2464 до позивача не застосовуються.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 06 квітня 2020 року №Ф-190088-45-У в сумі 21029,90 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат у справі.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти  постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 
Обґрунтування апеляційної скарги.
Позивач, як фізична особа-підприємець, яка обрала спрощену систему оподаткування, у разі відсутності доходу  протягом звітного періоду, зобов`язана визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом №2464. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. 
Згідно облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів заборгованість позивача, станом на 31.03.2020 року становила 21029,00 грн. На підставі цих даних управлінням сформовано спірну вимогу.
Крім того, абз.3 п. 9-4 розділу VIII Прикінцевих та Перехідних положень Закону №2464 звільняє платника від відповідальності, штрафних та фінансових санкцій, передбачені цим, Законом, але не скасовує повністю обов`язків платника єдиного внесків. 
Також, п.9-4 виключено Законом України від 14.01.2020 року №440-ІХ з 13.02.2020 року, тому податковий орган правомірно прийняв  вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06 квітня 2020 року.
Подальше виконання спірної вимоги не є предметом розгляду, спірним  є питання правомірності дій відповідача на час прийняття (формування) спірної вимоги.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача, не надаючи оцінку судовому рішенню в частині відмови в задоволенні позовних вимог.
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає заяву у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
Позивач, ОСОБА_1 була зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця 02.11.2007 року та припинила діяльність 19 квітня 2019 року, перебувала на обліку в Головному управлінні ДФС у Донецькій області (Покровсько-Добропільському управлінні, Олександрівська ДПІ) як платник єдиного внеску. (а.с. 7-8)
За даними інтегрованої картки платника ЄСВ  у позивача виник податковий борг з 09.02.2018 року по 19.04.2019 року  в розмірі    21029,9 грн (а.с.44):
- за 2017 рік нараховано розрахункову суму єдиного соціального внеску у розмірі 8448 грн;
- за 2018 рік нараховано розрахункову суму єдиного соціального внеску у розмірі 9828,72 грн;
- за І квартал 2019 року нараховано розрахункову суму єдиного соціального внеску у розмірі 2754,18 грн.
Відповідачем 06 квітня 2020 року сформовано вимогу № Ф-190088-45У про сплату позивачем боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску в сумі 21029,90 грн., яка виникла станом на 31 березня 2020 року (а.с. 6).
На звернення позивача з питань нарахування зобов`язань зі сплати єдиного внеску відповідачем надано відповідь листом від 06.07.2020 року, що за даними інформаційної системи ДПС України ОСОБА_1 не надавала звіти, розрахунки та декларації за період з 2014 по 2019 роки, тому інформація про отримання прибутку від підприємницької діяльності відсутня.
У зв`язку з тим, що за даними інформаційної системи ДПС України у позивача обліковувалась суми недоїмки з єдиного внеску у розмірі 21029,90 грн., тому було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.04.2020 року №Ф-190088-45. (а.с. 25-26)
26 серпня 2020 року позивач звернулась до відповідача із заявою про зняття з обліку як платника єдиного внеску відповідно до п.9-15 Розділу 8 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464 (а.с.77)
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , відповідно до п.9-15 Розділу 8 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464 відповідачем прийнято рішення про списання боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 30.09.2020 року №3961-13 у сумі 21029,9 грн. За даними інформаційної системи податкових органів станом на 06.10.2020 року згідно інтегрованої картки платника ОСОБА_1 відсутня заборгованість з єдиного внеску (а.с.79)
Суд першої інстанції, скасовуючи спірну вимогу, виходив з того, що доказів відкликання спірної податкової вимоги відповідачем не надано.
Оцінка суду. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами абзацу 1 пункту 1 статті  4 Закону  України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464),  платниками  єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту). 
Статтею 6 Закону № 2464  передбачено, що платник  єдиного  внеску зобов`язаний: зокрема, своєчасно  та  в  повному обсязі нараховувати,  обчислювати  і  сплачувати  єдиний внесок (п. 1 ч. 2);  подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю (п. 4 ч. 2).
У  ст. 25 Закону  № 2464 зазначено, що  орган  доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені  центральним  органом  виконавчої влади, що забезпечує формування  та  реалізує  державну  податкову  і  митну  політику, надсилає  платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її  сплату  (абз. 1 ч. 4).
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти  календарних  днів з  дня  надходження  вимоги  про  сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею (абз. 3 ч. 4).
У разі  незгоди  з розрахунком  суми  недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному  або судовому порядку (абз. 4 ч.4).
02.09.2014 року Верховною Радою України  прийнято закон  "Про тимчасові заходи  на  період  проведення  антитерористичної  операції", який  набув чинності 15.09.2014 року (далі - Закон № 1669).
Підпунктом 8  пункту 4 статті 11 Закону № 1669 розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №  2464  було доповнено  пунктом  9-3  наступного змісту:
"Платники  єдиного  внеску,  визначені  статтею 4 Закону України  "Про  збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне  соціальне  страхування", які перебувають на обліку  в  органах  доходів  і  зборів,  розташованих на території  населених  пунктів,  визначених  переліком,  зазначеним у статті 2 Закону   України   "Про  тимчасові  заходи  на  період  проведення антитерористичної   операції",   де  проводилася  антитерористична операція, розпочата   відповідно   до   Указу  Президента  України  "Про  рішення  Ради  національної  безпеки  і оборони  України  від  13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо  подолання  терористичної  загрози  і збереження територіальної цілісності   України"   від   14   квітня  2014  року  №  405/2014,  звільняються  від  виконання  своїх  обов`язків, визначених  частиною  другою  статті 6 Закону України "Про збір та облік  єдиного  внеску  на  загальнообов`язкове державне соціальне страхування",  на  період з  14 квітня  2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
Підставою  для  такого  звільнення  є  заява платника єдиного внеску,  яка  подається  ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або  за  місцем  його  тимчасового  проживання  у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних  за  днем  закінчення  антитерористичної  операції.
Відповідальність,  штрафні  та фінансові санкції, передбачені цим Законом за  невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період  з  14  квітня  2014  року  до закінчення  антитерористичної  операції,  до  платників  єдиного  внеску, зазначених  у  цьому  пункті, не  застосовуються.
Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання  терористичної   загрози   і збереження територіальної цілісності України" від 14  квітня  2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу".
Унормування  зазначеної  статті  згідно до Закону  України "Про внесення змін до розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного  внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо зменшення  навантаження  на  фонд  оплати  праці" відбулося  зі зміною  нумерації  п. 9-3 на п. 9-4.
Наведена  норма   проіснувала  в  Законі № 1669  з  15 вересня 2014 року до 1 січня 2016 року внаслідок  її  виключення  згідно  із  Законом  України  від  24 грудня 2015 року  № 911-8,  але в  повній  мірі  вона  зберегалась   в   Законі  № 2464.
Платникам єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася АТО, надано можливість у період з 14 квітня 2014 року до закінчення АТО або військового чи надзвичайного стану не виконувати встановлені частиною 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" обов`язки щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску.
За положеннями Закону № 1669-VII достатньою підставою для звільнення від відповідальності за невиконання вимог щодо вчасності нарахування та сплати єдиного внеску є встановлення факту знаходження платника податку на обліку в податкових органах, розміщених на території проведення АТО.
З 13 лютого 2020 року пункт 9-4 Розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464 виключено на підставі Закону України від 14 січня 2020 року № 440-IX "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи".
Отже, пункт 9-4 Розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464 був діючим по 12 лютого 2020 року включно.
Таким чином, аналіз зазначених норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства свідчить, що до 13 лютого 2020 року для звільнення платників єдиного внеску від виконання обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464, в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції згідно з положеннями пункту 9-4 Розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464 достатньо було лише факту перебування відповідного платника єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону № 1669, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.
До 13 лютого 2020 року факт перебування платника єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, був підставою для звільнення платників єдиного внеску як від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464, так і від відповідальності за невиконання вимог законодавства щодо його вчасної сплати. При цьому, вказані норми не скасовували обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надавали можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі, що було підставою для зупинення застосування до таких платників заходів впливу та стягнення і відповідальності за порушення Закону № 2464.
Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-VII від 02 вересня 2014 року, який набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції. 
Враховуючи викладене, суд зазначає, що позивач з 14 квітня 2014 року по 12 лютого 2020 року включно внаслідок проведення антитерористичної операції була звільнена від обов`язків платника єдиного внеску у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі їх виконувати.
Проте, пункт 9-4 Розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464 був діючим по 12 лютого 2020 року включно.
Тому на час формування спірної вимоги (06.04.2020 ) відсутні будь-які підстави щодо звільнення позивача від сплати єдиного внеску.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 03 квітня 2020 року у справі № 812/838/17 та від 02 квітня 2020 року у справі № 360/1546/19.
Згідно частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. 
Платникам єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася АТО, надано можливість у період з 14 квітня 2014 року до закінчення АТО або військового чи надзвичайного стану не виконувати встановлені частиною 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" обов`язки щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску.
Водночас, Закон№2464 не скасовував обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надавав можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.
Разом з тим, на час формування спірної вимоги про сплату боргу - 06.04.2020 року норма, яка тимчасово звільняла позивача від виконання обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464, втратила чинність.
Згідно статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Тобто, дія нормативно-правового акта починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон чи інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Враховуючи викладене, на час виникнення заборгованості по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування пункт 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VI діяв.
Разом з цим на час формування спірної вимоги про сплату боргу (06 квітня 2020 року), норма, яка тимчасово звільняла позивача від виконання обов`язків, визначених ч.2 ст.6 Закону № 2464 втратила чинність.
Відтак, відповідачем правомірно сформовано вимогу про сплату боргу позивачу від 06.04.2020 року, оскільки це  є обов`язком податкового органу.
Щодо списання боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 30.09.2020 року №3961-13 у сумі 21029,90 грн. суд зазначає наступне.
Як визначено пунктом 9-15 розділу 8 «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону №2464 підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на 1 грудня 2020 року з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки включно до дати подання заяви про списання недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання до 1 березня 2021 року:
а) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше;
б) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - до податкового органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше.
Після отримання у встановленому законом порядку відповідних відомостей від державного реєстратора або заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та за умови подання платником єдиного внеску (особою) зазначених документів (якщо відповідні документи не були подані раніше) податковий орган протягом 15 робочих днів проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені (..).
Вимога про сплату суми недоїмки, штрафних санкцій і пені вважається відкликаною у день прийняття податковим органом рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.(…)
Як свідчать матеріали справи за заявою позивача від 26.08.2020 року, поданою відповідно до п.9-15 розділу 8 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464 відповідачем списано суму недоїмки, визначену вимогою від 06.04.2020 року в розмірі 21029,90 грн. При цьому зазначене списання не пов`язане з порушенням відповідачем порядку прийняття спірної вимоги, визначення суми недоїмки спірною вимогою тощо.
При цьому суд звертає увагу, що рішення про списання боргу (недоїмки) з єдиного внеску №3961-13 прийнято 30.09.2020 року, заява позивача про списання подана 26.08.2020 року, тобто після прийняття спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.04.2020 року.
Як визначено підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 ПК України податкова вимога вважається відкликаною, якщо сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.
Тобто, вимога є дійсною протягом усього терміну безперервного існування податкового боргу платника податків з моменту його утворення до моменту, зокрема, його списання податковим органом. Після цього вимога буде вважатись відкликаною в розумінні підпункту 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України, що свідчить про недійсність вимоги про сплату боргу.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що на момент прийняття в квітні 2020 року вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-190088-45-У відповідач діяв правомірно, відповідно до приписів нормативно-правових актів, що обумовлює відсутність підстав для задоволення позову у повному обсязі.
На теперішній час спірна вимога вважається відкликаною, що підтверджується рішенням від 30.09.2020 №3961-13 про списання боргу з єдиного внеску.  Отже вимога не порушує законних прав та інтересів позивача, як помилково вважав суд першої інстанції.
Згідно статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до п.1, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права,   суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції  з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до статті 139 КАС  України розподіл судових витрат не здійснюється.
Як визначено пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Оскільки сума оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) не  перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому  справа відноситься до справ незначної складності, отже судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 139, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС України у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року в справі №200/6450/20-а - задовольнити.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року в справі №200/6450/20-а - скасувати.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06 квітня 2020 року - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 15 лютого  2021 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 15 лютого 2021 року.

Головуючий суддя                                                                                  І.Д. Компанієць

Судді                                                                                                       А.В. Гайдар

                                                                                                      І.В. Геращенко