КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа  №760/8273/20
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/2858/2021                                                                                                                                                                
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 січня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                         
                                    судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                                    суддів                                  Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.
                                    при секретарі                      Коліснику В.С.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року (суддя Букіна О.М.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
 
встановив:
 
у квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 367 111грн 48коп. за кредитним договором від 21 листопада 2017р. та судових витрат. 
Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору без номеру від 21 листопада 2017р. відповідач отримав кредит у розмірі 400 000грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. 
Позивач стверджував, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, проте відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 9 січня 2020р. становить 538 324грн 46коп. та складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 367 111грн 48коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 171 212грн 98коп.
Позивач зазначив, що на свій розсуд вважає за необхідне заявити вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 367 111грн 48коп.           
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.
Позивач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки відповідач у анкеті-заяві висловив згоду на те, що заява разом з Умовами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.
Також  позивач зазначає, що судом не враховано, що після отримання картки 

відповідач здійснив  її активацію, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи, що підтверджується розрахунком заборгованості. Додатково для підтвердження даних обставин до суду першої інстанції надано довідку про видані відповідачу картки.
Позивач стверджує, що має право на отримання виданих відповідачу кредитних коштів відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17.
Крім того, позивач посилається на те, що рішення суду не тільки призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а ще і наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг та ставить під загрозу фінансову стабільність банку.
У відзиві на апеляційну скаргу представник  відповідача - адвокат Курочкін О.О. просить відмовити у її задоволенні, оскільки позивачем не доведено видачу кредиту відповідачу належними документами, а розрахунок заборгованості не є документом, який підтверджує факт укладення договору та отримання грошових коштів.
Направлений на електронну адресу Київського апеляційного суду 10 грудня 2020 року лист від імені ОСОБА_1 не приймається до розгляду колегією суддів, так як не містить підпису особи, яка його направила, та не підписаний електронним цифровим підписом відповідача.
Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.91-95), у судове засідання не з`явилися, своїх представників для участі у судовому розгляді не направили, клопотання про перенесення судового засідання не подали, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 21 листопада 2017р. ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій погодився, що заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 9 січня 2020р. у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованостіза тілом кредиту у розмірі 367 111грн 48коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 171 212грн 98коп.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів у підтвердження укладення з відповідачем кредитного договору, погодження всіх істотних умов договору, видачі відповідачу кредитної картки та коштів, Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, підписана відповідачем анкета-заява не містять даних про розмір наданого кредиту, а тому не може свідчити про факт укладення кредитного договору, а наданий позивачем розрахунок заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Частиною 1 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що 

визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Отже, істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом.
Однак, анкета-заява, підписана ОСОБА_1 , не містить ні розміру кредиту, ні розміру процентів за користування кредитом, які погодили сторони при укладенні договору, ні строки та порядок погашення кредиту, не містить прохання видати йому кредитну картку та встановити відповідний кредитний ліміт, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем не надано доказів укладення з відповідачем саме кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Як зазначила Велика Палата Верховного суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
            Таких доказів позивачем суду першої інстанції надано не було. 
Заява, підписана ОСОБА_1 , не містить визначення виду картки, яка підлягала видачі відповідачу, а позивачем суду першої інстанції не були надані ні пам`ятка клієнта, ні довідка про умови кредитування, ні інші докази, з яких можна встановити, яку саме картку було отримано відповідачем.
Доводи апеляційної скарги, що суду першої інстанції була надана довідка про видані відповідачу кредитні картки, спростовуються матеріалами справи, які такої довідки не містять. 
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі  або  речі,  визначені  родовими ознаками,  у  такій  самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у  строк  та  в порядку, що встановлені договором.
Таким чином, зобов`язання позичальника повернути кошти виникає тільки у разі надання таких коштів кредитодавцем, а відтак позивач повинен був надати суду першої інстанції докази у підтвердження видачі відповідачу кредитних коштів.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до 
                                                                         
предмета доказування.
У підтвердження своїх позовних вимог позивач надав суду першої інстанції копію анкети-заяви від 21 листопада 2017р., яка підписана ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості, який не підписаний посадовою особою банку, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи, які не містять дати їх прийняття чи затвердження.
Доказів надання відповідачу кредитних коштів або користування ним кредитними коштами до позовної заяви додані позивачем не були.
Сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів про те, які умови кредитування досягнуто між сторонами на час укладення договору, та видачі кредитних коштів, не дозволяють перевірити правильність такого розрахунку та розмір заборгованості.
Крім того, з наданого розрахунку заборгованості не можливо встановити суму заборгованості, так як у наданому позивачем розрахунку відсутня графа - погашення або внесення грошових коштів на погашення кредиту.
За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про недоведеність позивачем видачі кредиту, користування відповідачем кредитними коштами та часткового погашення кредитної заборгованості.
За таких обставин твердження у апеляційній скарзі про те, що банк має право на отримання виданих коштів відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, колегія суддів вважає безпідставними, так як банком не надано належних доказів у підтвердження видачі грошових коштів.
Доводи апеляційної скарги про те, що виконання банком своїх зобов`язань за кредитним договором та користування відповідачем кредитними коштами підтверджується розрахунком заборгованості, колегія суддів вважає безпідставними, так як розрахунок заборгованості не є належним документом у розумінні ч. 2 ст. 78 ЦПК України, який підтверджує видачу кредитної картки та користування кредитними коштами саме відповідачем.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд 
 
постановив:
 
апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» залишити без задоволення, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
            Повний текст постанови складено 4 лютого2021 року.

Суддя-доповідач                                                 І.М. Рейнарт

Судді                                                                    Г.М. Кирилюк

                                                                              Т.А. Семенюк