Справа № 161/7009/19 	Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/14/21  Категорія: 53 	  Доповідач: Данилюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
26 січня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
       Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Данилюк В.А.,
суддів Здрилюк О.І., Федонюк С.Ю.,
секретаря Опейди В.О.,
з участю:
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Лавренчука Олександра Володимировича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 липня 2020 року,
В С Т А Н О В И В:
В квітні 2019 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ПАТ НАСК «Оранта», ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
Вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 19.06.2016 близько 13.10 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Опель Віваро», д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Гордіюк в напрямку пр. Соборності м. Луцька, під`їжджаючи до регульованого перехрестя проїжджих частин, в порушення вимог п.п. 8.7. (в), (г), (е), 9.2, 9.4, 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, проявив безпечність та неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, відволікся від її спостереження, не надав перевагу в русі транспортному засобу марки «Богдан А09202», р.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 , що рухався по вул. Гордіюк в напрямку вул. Кравчука м. Луцька, допустивши з ним зіткнення, в результаті якого пасажир автобуса «Богдан» ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, які відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.04.2018 року кримінальне провадження №12016030010002706 відносно ОСОБА_4  про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, закрито у зв`язку з примиренням винного з потерпілою на підставі ст. 46 КК України та звільнено його від кримінальної відповідальності.
Вказує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому, як власнику транспортного засобу «Богдан А-09202» д.н.з. НОМЕР_2 , заподіяно збитки, розмір яких відповідно до висновку № 60 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріальних збитків автобуса «Богдан А-9202» р.н.з. НОМЕР_2 , від 20.09.2018 року становить 150206,20 грн.
Крім того, за проведення експертного дослідження ним сплачено суб`єкту оціночної діяльності 2000,00 грн., що підтверджується товарним актом прийому-передачі виконаних робіт та квитанції до прибутково-касового ордера № 60 від 20.09.2018 року.
Згідно полісу № АE/3529701 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована в ПАТ НАСК «Оранта».
Листом від 26.02.2019 року за № 09-02-09/91-04 йому відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі ст. 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-страхової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з неподанням заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого.
Просить суд стягнути з відповідача в його користь в якості відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 152206,20 грн. та понесені судові витрати по справі.
       Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 лютого 2020 року позовну заяву  ОСОБА_3 до національної акціонерної страхової компанії «Оранта», ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди в частині вимог до національної акціонерної страхової компанії «Оранта» залишено без розгляду.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 липня 2020 року позов  ОСОБА_3 до  ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму в розмірі 152206 (сто п`ятдесят дві тисячі двісті шість) грн. 20 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1523 (одна тисяча п`ятсот двадцять три) грн. понесених витрат по сплаті судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
       Не погоджуючись з рішенням, представник відповідача  ОСОБА_4 адвокат Лавренчук О.В. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосовані норми процесуального та матеріального права, неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, численні порушенні норм ЦПК України призвели до того, що суд необґрунтовано задовольнив позов, зробив висновки, які не відповідають дійсним обставинам справи, просить рішення скасувати повністю та ухвалите нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу, представник позивача ОСОБА_1 скаргу не визнав.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволені апеляційної скарги з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 19.06.2016 близько 13.10 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Опель Віваро», д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Гордіюк в напрямку пр. Соборності м. Луцька, під`їжджаючи до регульованого перехрестя проїжджих частин, в порушення вимог п.п. 8.7. (в), (г), (е), 9.2, 9.4, 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, проявив безпечність та неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, відволікся від її спостереження, не надав перевагу в русі транспортному засобу марки «Богдан А09202», р.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 , що рухався по вул. Гордіюк в напрямку вул. Кравчука м. Луцька, допустивши з ним зіткнення, в результаті якого пасажир автобуса «Богдан» ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, які відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.04.2018 року кримінальне провадження №12016030010002706 відносно ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, закрито у зв`язку з примиренням винного з потерпілою на підставі ст.46 КК України та звільнено його від кримінальної відповідальності.
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 1187ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Статтею 1166 п. 1 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до висновку № 60 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріальних збитків автобуса «Богдан А-9202» р.н.з. НОМЕР_2 від 20.09.2018 року становить 150206,20 грн.
Крім того, за проведення експертного дослідження ним сплачено суб`єкту оціночної діяльності 2000,00 грн., що підтверджується товарним актом прийому-передачі виконаних робіт та квитанції до прибутково-касового ордера № 60 від 20.09.2018 року.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована згідно полісу № АЕ/3529701 від 16.07.2015 року в ПАТ НАСК «Оранта». 
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З метою отримання страхового відшкодування ОСОБА_3 звернувся до ПАТ НАСК «Оранта» з відповідною заявою. 
За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком, зокрема, з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку.
Листом від 26.02.2019 року за № 09-02-09/91-04 позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі ст. 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-страхової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з неподанням заяви про страхове відшкодування впродовж одного року.
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Відповідно доп.37.1. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого.
Враховуючи, що у даному випадку у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування через неподання заяви впродовж одного року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що суб`єктом, який має задовольнити вимогу позивача, є саме завдавач шкоди - відповідач.
Покликання в апеляційній скарзі на порушення норм процесуального права не заслуговують на увагу, зокрема, твердження про те, що суд не здійснив заходи щодо витребування, належного дослідження доказів, забезпечення рівності суперечать вимогам ч. 2 ст. 13 ЦПК України, відповідно до яких збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Крім того, судом не було порушено право на захист відповідача, про що зазначено в апеляційній скарзі. Так, з матеріалів справи убачається, що представником відповідача адвокатом Лавренчуком О.В. п”ять разів подавалися клопотання про відкладення розгляду справи через його зайнятість в інших судових процесах, які були задоволені. Вшосте таке клопотання про відкладення судового засідання було подано адвокатом 21липня 2020 року, при цьому будь-яких підтверджуючих документів не надано, тому суд правомірно виніс ухвалу про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.
Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції, їм надано правову оцінку у рішенні суду. Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене з додержанням норм процесуального права та матеріального права, а тому підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Лавренчука Олександра Володимировича залишити без задоволення. 
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 липня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 5 лютого 2021 року. 

Головуючий 

Судді :