Дата документу 13.01.2021 Справа № 336/3400/20

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 336/3400/20	Головуючий у 1-й інстанції Жупанова І.Б. Повний текст рішення складено 07.09.2020 року.	
Пр. № 22-ц/807/98/21	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2021 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С.
суддів                                        Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.
за участі секретаря                                Путій Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Державного агентства резерву України на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства резерву України про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу
ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-5), в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ «Про звільнення ОСОБА_1 » № 137-к від 31.03.2020 Державного агентства резерву України; поновити його на посаді генерального директора ДО «Комбінат «Зірка» Державного агентства резерву України та стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 17.12.2015 року, на підставі наказу № 250-К, ОСОБА_1 було призначено виконуючим обов`язки генерального директора державної організації «Комбінат «Зірка» до погодження призначення на посаду керівника у встановленому законодавством порядку.
Наказом Державного агентства резерву України № 74-К від 29.04.2016 року, позивача призначено на посаду Генерального директора державної організації «Комбінат «Зірка», на умовах контракту № 76/16 на термін до 28.04.2017 року. Дія контракту № 76/16 від 29.04.2016 року продовжувалась на підставі додаткових угод.
Як вказував позивач, під час перебування на посаді Генерального директора державної організації «Комбінат «Зірка», він жодного разу не притягався до дисциплінарної відповідальності. Сумлінно виконував посадові обов`язки та додаткові вказівки вищого керівництва.
З січня 2020 року, у зв`язку із зміною керівництва Державного агентства резерву України, позивача повідомили про зміни ведення кадрової політики, та майбутніх «зачисток» кадрів у регіонах.
З лютого 2020 року, під час телефонних розмов із керівництвом Державного агентства України, також під час нарад, відряджень до міста Києва позивача неодноразово попереджали про необхідність звільнення із займаної посади.
У разі не згоди із написанням заяви про звільнення за власним бажанням, надсилалися абсурдні доручення, які виконати не вдавалося можливим, застосовувалися погрози про притягнення до відповідальності за надумані корупційні порушення, погрози притягнення до кримінальної відповідальності після перевірок та ревізій.
Наказом № 36 від 04.02.2020 року, Державним агентством резерву України «про проведення позапланового внутрішнього аудиту» в період з 05.02.2020 по 31.03.2020, проводився позаплановий внутрішній аудит відповідності діяльності Державної організації «Комбінат «Зірка», щодо дотримання актів законодавства, планів, договорів, процедур з питань збереження активів та управління державним майном за період з 01.01.2018 до 31.12.2019 років.
На підставі наказу № 43-к від 05.02.2020 року, позивача відсторонено від виконання обов`язків на посаді генерального директора ДО «Комбінат «Зірка» з 06.02.2020 року на час проведення внутрішнього аудиту.
Як зазначав позивач, дія наказу № 43-к від 05.02.2020 року «про відсторонення ОСОБА_1 » не скасована, будь-який інший наказ про поновлення виконання позивачем обов`язків на займаній ним посаді не видавався, аудиторський звіт для ознайомлення з результатами перевірки не надавався з невідомих позивачу підстав.
Позивача було відсторонено від виконання посадових обов`язків без об`єктивних на те підстав на невизначений термін та не ознайомлено з результатами аудиторської позапланової перевірки за результатами діяльності на посаді генерального директора, ініційованої керівництвом Державного агентства резерву України.
Таким чином, з лютого 2020 року позивач знаходився під постійним психологічним тиском з боку свого безпосереднього керівництва, що виражалося у прискіпливому ставленні до виконуваних позивачем обов`язків і доручень, систематичними залякуваннями, погрозами та безпідставними переслідуваннями, постійними ультимативними вимогами «мирно звільнити місце» написавши заяву про розірвання контракту з власної ініціативи.
Не витримавши психологічного тиску, позивач 30.03.2020 року написав заяву про звільнення з посади Генерального директора державної організації «Комбінат «Зірка» на підставі п. 1. ч. 1 ст. 36 КЗпП, за угодою сторін з 31.03.2020 року.
В цей же день, 30.03.2020 року, усвідомивши зміст та наслідки написаної заяви про звільнення, позивачем була написана заява про відкликання первісної заяви про звільнення, мотивуючи це тим, що заява про звільнення була написана під психологічним тиском, та реального бажання у позивача звільнятися не було.
Заява про відкликання була надіслана на адресу Державного агентства резерву України з проханням повідомити результати розгляду заяви про відкликання.
31.03.2020 року позивач не вийшов на роботу у зв`язку із перебуванням на лікарняному через різке погіршення самопочуття.
Після виходу із лікарняного, позивач надав до підприємства лікарняний лист, однак у телефонній бесіді з керівництвом, йому було повідомлено, що вже є інший кандидат на вакантну посаду генерального директора ДО «Зірка», при цьому наказ про звільнення та трудову книжку ніхто йому не надав.
Позивач повідомляв керівництво про відкликання заяви про звільнення, вихід на роботу після лікарняного, наявність листка непрацездатності, однак дані доводи залишились поза увагою.
Згідно листа за вих. № 1215/0/4-20 від 28.05.2020 року, встановлено, що позивача звільнено з займаної посади 31.03.2020 року на підставі «за угодою сторін», ч. 1. ст. 36 КзпП.
ОСОБА_2 вказаний лист, позивач ознайомився з копією наказу про звільнення. До цього часу ніяких листів від Державного агентства резерву України він не отримував, про існування наказу про звільнення дізнався лише із зазначеного листа-відповіді на запит, трудову книжку не отримував і ніхто позивача не викликав для отримання та ознайомлення з відповідними документами.
Вважає дії відповідача у справі щодо звільнення ОСОБА_1 та наказ «Про звільнення ОСОБА_1 » № 137-к від 31.03.2020 незаконними.
Зазначав, що, припинення трудового договору за угодою сторін відрізняється від розірвання такого договору з ініціативи працівника або адміністрації, насамперед, волевиявленням обох сторін та домовленістю про його припинення.
Позивач написав заяву про звільнення на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП через сильне душевне хвилювання, внаслідок чисельних погроз та психологічного тиску з боку керівництва. Лише після її написання, усвідомлюючи наслідки, в той же день — 30.03.2020 року, позивач подав заяву про відкликання первісної заяви, тобто проявив намір анулювати домовленість про розірвання контракту (трудового договору) за угодою сторін.
Оскільки первісна заява була позивачем відкликана, то вбачається, що звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП є незаконним, оскільки не відповідає волі працівника.
Таке звільнення позивач вважає достроковим припиненням контракту за ініціативою роботодавця, що було проведено останнім 31.03.2020 в період тимчасової непрацездатності позивача ОСОБА_1 .
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Жупанова І.Б. (а.с. 40).
Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 41-42) відкрито провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2020 року (а.с. 54-61) позов ОСОБА_1 у цій справі задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ Державного агентства резерву України «Про звільнення ОСОБА_1 » № 137-к від 31.03.2020 року.
Поновлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на посаді генерального директора Державної організації «Комбінат «Зірка» Державного агентства резерву України.
Стягнуто з Державного агентства резерву України (ЄДРПОУ 37472392) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 322007,04 грн. 
Стягнуто з Державного агентства резерву України (ЄДРПОУ 37472392) на користь держави судовий збір в сумі 4901,67 грн.
Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач Державне агентство резерву України у своїй апеляційні скарзі (а.с. 98-104) просило рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 120).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 12 жовтня 2020 року (а.с. 132).
В автоматизованому порядку суддею Кочетковою І.В. у цій справі замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із тривалим лікуванням останньої (а.с. 155-156).
Ухвалою апеляційного суду (а.с.157) дану справу призначено до апеляційного розгляду, з урахуванням навантаженості судді – доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 18 суддів замість 40 суддів за штатом), а також відпустки судді-доповідача.
Позивач ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі (а.с. 167-172).
Ухвалою апеляційного суду (а.с. 177) розгляд цієї справи було призначено в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотання відповідача (а.с. 173-176).
У судове засідання 13 січня 2021 року належним чином повідомлений апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи позивач ОСОБА_1 , у тому числі через свого представника – адвоката Черкашина І.І. (а.с. 170), що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, не з`явився, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажною причину неявки у дане судове засідання позивача ОСОБА_1 і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останнього за присутністю його представника – адвоката Черкашина І.І. (а.с.170) та представника відповідача Державного агентства резерву України – Михайлець О.В. (а.с.81). 
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача Державного агентства резерву України у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення.
В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови. 
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що задовольняючи позов позивача у цій справі у повному обсязі, суд першої інстанції керувався ст. ст. 10, 12 - 13, 76-82, 84, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 273, 274, 277-279 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача, наявності правових підстав для задоволення останніх.
Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. 
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає. 
Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи, має місце неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи, що мають значення для правильного вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам цієї справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, висновки суду першої інстанції у цій справі ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.
Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що 17.12.2015 року, на підставі наказу № 250-К, ОСОБА_1 було призначено виконуючим обов`язки генерального директора державної організації “Комбінат “Зірка” до погодження призначення на посаду керівника у встановленому законодавством порядку (а.с.12).
Наказом Державного агентства резерву України № 74-К від 29.04.2016 року, позивача призначено на посаду Генерального директора державної організації “Комбінат “Зірка”, на умовах контракту № 76/16 від 29.04.2016 року, на термін з 29.04.2016 по 28.04.2017 року (а.с. 13-23).
Дія контракту № 76/16 від 29.04.2016 року продовжувалась на підставі додаткових угод № 2/76/16 від 22.11.2016 та № 3/76/16 від 07.03.2019 року, на термін з 29.04.2016 року по 28.04.2021 року (а.с.24 - 25).
Наказом № 36 від 04.02.2020 року, Державним агентством резерву України “ Про проведення позапланового внутрішнього аудиту ” в період з 05.02.2020 по 31.03.2020, проводився позаплановий внутрішній аудит відповідності діяльності Державної організації “Комбінат “Зірка”, щодо дотримання актів законодавства, планів, договорів, процедур з питань збереження активів та управління державним майном за період з 01.01.2018 до 31.12.2019 років.
На підставі наказу № 43-к від 05.02.2020 року, позивача відсторонено від виконання обов`язків на посаді генерального директора ДО “Комбінат “Зірка” з 06.02.2020 року на час проведення внутрішнього аудиту (а.с. 26 - 27).
30.03.2020 року позивачем було подано заяву про звільнення з посади Генерального директора державної організації “Комбінат “Зірка” на підставі п. 1. ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю, за угодою сторін з 31.03.2020 року.
Як зазначав у своєму позові позивач ОСОБА_1 , 30.03.2020 року ним була написана заява про відкликання первісної заяви про звільнення (а.с. 35-36), яка була мотивована тим, що заява про звільнення була написана під психологічним тиском, та реального бажання звільнятися у позивача не було. Заява про відкликання була надіслана на адресу Державного агентства резерву України поштовим зв`язком (а.с. 36-37).
Згідно із листком непрацездатності серії АДУ № 653765 позивач ОСОБА_1 з 31.03.2020 року до 06.04.2020 року перебував на лікарняному (а.с.14).
Згідно із листом (номер ідентифікатора листа “УКРПОШТА” № 0102416326794) за вих. № 1215/0/4-20 від 28.05.2020 року, направленого на адресу адвокатського об`єднання “Юридична компанія Черкашина” та отриманого 05.06.2020 року, що підтверджується відомостями з сайту “Укрпошта”: позивача ОСОБА_1 звільнено з займаної посади 31.03.2020 року на підставі, ч. 1. ст. 36 КЗпП - “за угодою сторін” (а.с. 30).
До листа-відповіді на адвокатський запит додано: копію наказу “Про звільнення ОСОБА_1 ” № 137-к від 31.03.2020 року (а.с. 31); копію листа-повідомлення з адресою ОСОБА_1 про необхідність з`явитися до Державного агентства резерву України з метою отримання трудової книжки та ознайомлення з наказом про звільнення.
Проте, при вищевикладених фактичних обставинах цієї справи суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що звільнення позивача ОСОБА_1 з посади генерального директора державної організації «Комбінат «Зірка» Державного агентства резерву України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України є незаконним.
Так на припущеннях ґрунтуються висновки суду першої інстанції про те, що домовленості сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою працівника та роботодавця, навіть на момент складання позивачем ОСОБА_1 заяви від 30.03.2020 про звільнення його з посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП не було, оскільки волевиявлення працівника не було вільним, вказана заява була подана ОСОБА_1 під тиском, внаслідок погроз, через сильне душевне хвилювання.
Оскільки, на час видачі наказу № 137-К від 31.03.2020 працівником, вже було заявлено про анулювання його односторонньої заяви, щодо припинення договору. Факт складання заяви про відкликання 30.03.2020 року, свідчить про наявність психологічного тиску на позивача, та про відсутність у працівника такої згоди на звільнення з підстав визначених п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП.
При цьому, апеляційним судом встановлено, що матеріали цієї справи взагалі не містять належних, допустимих доказів того, що заява позивача ОСОБА_1 від 30.03.2020 року (копія а.с. 35-36) на ім`я відповідача про відкликання його заяви від 30.03.2020 року про звільнення за угодою сторін 31.03.2020 року взагалі надсилалась відповідачу Державному агентству резерву України (оскільки опис поштового відправлення на підтвердження надсилання позивачем відповідачу саме вказаної заяви у матеріалах цієї справи відсутній).
Представник відповідача у цій справі у суді, та зокрема апеляційному, цей факт заперечував, наполягав та тому, що відповідач вищевказаної заяви позивача взагалі не отримував.
Тому, підстави для звільнення позивача від доказування обставин у цій частині, передбачені ст. 82 ЦПК України, відсутні.
Крім того, якщо роботодавець і працівник домовилися про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 31 серпня 2020 року у справі ЄУН 359/5905/18, якій є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України). 
Апеляційним судом не встановлено взаємної згоди сторін на анулювання домовленості про звільнення працівника за згодою сторін, а отже роботодавцем було правомірно звільнено позивача, як працівника з посади за згодою сторін.
Відповідач в силу вимог чинного законодавства мав право відсторонити позивача від посади на час проведення внутрішнього аудиту. Останнє не може свідчити про наявність будь-якого психологічного тиску з боку відповідача на позивача. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.
Крім того, суд першої інстанції помилково у цій справі до правовідносин сторін застосував рішення Конституційного суду України у справі № 3-425/2018/6960/181 від 04.09.2019 року, згідно із яким Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення ч. 3 ст. 40 Кодексу є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини та не суперечать Конституції України.
Оскільки, останнє стосується відносин звільнення працівника (у тому числі якій працює за контрактом) в період лікарняного з підстав, передбачених ст. 40 КЗпП України (розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу), тобто з ініціативи власника, а у цій справі мають місце інші правовідносини – звільнення працівника (контрактника) до закінчення строку дії контракту за угодою сторін.
Тому, відповідач мав право на звільнення відповідача на підставі ст. 36 ч. 1 п. 1 КЗпП України за угодою сторін саме в узгоджену сторонами дату - 31.03.2020 року.
При вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи, суд першої інстанції мав відмовити позивачеві у цій справі у задоволенні його позовних вимог до відповідача про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача № 137-к від 31.03.2020 року за необґрунтованістю та недоведеністю, відсутністю правових підстав для задоволення останніх. 
В разі відмови судом першої інстанції у задоволенні первісних позовних вимог позивача до відповідача у цій справі (про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення) похідні від них позовні вимоги позивача до відповідача (про поновлення його на посаді генерального директора Державної організації «Комбінат «Зірка» Державного агентства резерву України та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу) також не підлягали задоволенню у цій справі у повному обсязі.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача Державного агентства резерву України ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.
За таких обставин, апеляційну скаргу Державного агентства резерву України слід задовольнити, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2020 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного агентства резерву України про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу у цій справі відмовити.
Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 1, 13 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги відповідача та відмови у задоволенні позову позивача у цій справі при вищевикладених обставинах, позивач ОСОБА_1 не має права на компенсацію за рахунок відповідача Державного агентства резерву України будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій.
Разом із цим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що ОСОБА_1 у подальшому не позбавлений права вирішувати питання про стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку видачі його трудової книжки у позасудовому чи судовому порядку окремо від цієї справи, якщо остання дійсно мала з вини відповідача. 
Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 141, 367-368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного агентства резерву України задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2020 року у цій справі скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1  до Державного агентства резерву України про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу у цій справі відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 18.01.2021 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Кочеткова І.В.	Подліянова Г.С.