ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2703/21 Справа № 216/343/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,
суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.
секретар судового засідання-Кислиця І.В.
сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Страха Вадима Олеговича на рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2020 року, ухваленого суддею Бутенко М.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ: 
У січні 2017 року позивач  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом.
Просив суд усунути ОСОБА_2 від права спадкування за законом майна, яке належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його дідусь ОСОБА_3 . 
Після його смерті залишилася спадщина у вигляді 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 . 
Спадкоємцями першої черги по закону є позивач і відповідач - онуки померлого, оскільки спадкоємців першої черги немає, так як дружина спадкодавця ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , їх син ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Він і відповідач є рідними братом та сестрою, але тільки по лінії батька, оскільки народилися від різних його шлюбів. За час свого життя спільних та родинних відносин не підтримували. 
Спадкова квартира по АДРЕСА_2 належала на праві спільної сумісної власності нашим дідові та бабусі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . 
В зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 бабусі відкрилася спадщина на належну їй частку у спільній сумісній власності на квартиру. Так як, спадкоємці першої черги, а саме її чоловік ОСОБА_3 та син ОСОБА_5 від свого права на спадкування відмовилися на його користь, то 11 жовтня 2016 року ним було отримано Свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 на належну їй 1/2 частку зазначеної квартири. 
ІНФОРМАЦІЯ_1  помер їх дідусь ОСОБА_3 , то як він, так і відповідач, як спадкоємці за законом за правом представлення, маємо право успадкувати належну йому Ѕ частку квартири, що знаходитьсяпо  АДРЕСА_2 . 
Вважає, що відповідач має бути усунена від права на спадкування з наступних підстав. 
З 1998 року як дідусь, так і бабуся проживали у АДРЕСА_3 разом зі своїм сином, а його батьком, та ним. Тому, виходячи з того, що він народився у 1990 році, а з 1998 року вони стали проживати разом з ними, то з восьмирічного віку він виховувався ними, а коли дідусь та бабуся стали людьми похилого віку, хворіли, то вже догляд за ними виконував він. 
За 26 років його життя він жодного разу не бачився з відповідачем, вона жодного разу не приїздила ні до батька, ні до дідуся з бабусею, не цікавилася ні їх життям, ні здоров`ям. Навіть на їх похорон вона не приїжджала, участі в ньому не приймала ні матеріально, ні словами співчуття. 
За свого життя дідусь страждав на гіпертонічну дисциркуляторну енцефолопатію, ішемічну хворобу серця, в зв`язку з чим неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у Широківській центральній районній лікарні. Як під час хвороби, так і після, дідусь перебував у безпорадному стані: у зв`язку з памороченням голови він не міг самостійно пересуватися, справляти природню потребу, а тому потребував сторонньої допомоги. Особливо тяжкий стан його став після смерті бабусі, тобто з 30.09.2013, все частіше стали приступи хвороби серця, аритмія, проблеми з тиском, хвороби вен які приводили до кровотечі з них. Все це не давало йому можливості самостійно, а то і взагалі відсутністю можливості рухатися. Так як, він залишився без батька, без бабусі, то доглядав за дідусем він. Годував його з ложки, мив його, стелив та перестилав постіль та виконував іншу роботу по догляду за ним. В цей час йому б не завадила допомога сестри, а саме відповідача. 
13.03.2016 дідусь у тяжкому стані був госпіталізований до Широківської ЦРЛ. Він кожного дня знаходився при ньому, і оскільки він був лежачим, то мив його, міняв пелюшки, постіль, годував його. Нікого іншого крім мене, в тому числі і відповідача, не було біля нього, тому він вважає, що за таких обставин, відповідач не має право успадковувати майно після смерті дідуся, якого вона нехтувала, не доглядала, не лікувала та не допомагала, хоча він потребував допомоги, оскільки перебував у безпорадному стані через свою хворобу.
Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом.
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Страх В.О., подав апеляційну скаргу на зазначене вище рішення суду першої інстанції, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити заявлені позивачем позовні вимоги 
При цьому, скаржник зазначає, що дідусь та батько позивача після смерті бабусі ОСОБА_4 відмовились від своїх часток квартири на його користь, так як бажали щоб нерухоме майно у спадок отримав саме ОСОБА_1 .
Представник позивача вказує, що за життя його дідуся ОСОБА_3 , ані він, ані позивач спільних родиних стосунків з відповідачем не підтримували. За 26 років життя, позивач жодного разу не бачився з відповідачем, вона жодного разу не приїздила ні до батька, ні до дідуся з бабусею, не цікавилася ні їх життям, ні здоров`ям. Навіть на їх похорон вона не приїжджала, участі в ньому не приймала ні матеріально, ні словами співчуття. За свого життя дідусь позивача страждав на гіпертонічну дисциркуляторну енцефолопатію, ішемічну хворобу серця, в зв`язку з чим неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у Широківській центральній районній лікарні. Як під час хвороби, так і після, дідусь перебував у безпорадному стані: у зв`язку з памороченням голови він не міг самостійно пересуватися, справляти природню потребу, а тому потребував сторонньої допомоги. Особливо тяжкий стан його став після смерті батька сторін ОСОБА_5 і, тобто з 29.01.2016. На похованні ОСОБА_5 дідусю позивача викликали швидку допомогу і майже відразу після цього він проходив стаціонарне лікування у медичному закладі, де, і помер. Позивач знаходився при дідусі, сам його годував, мив, міняв пелюшки, постіл, тощо. На думку позивача ОСОБА_2 навмисно ухилялась від спілкування зі спадкодавцем та наданням йому належної допомоги, хоча знала про стан його здоров`я та потребу в допомозі, на поховання дідуся, відповідач також не приїхала.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника позивача ОСОБА_6 , який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити з викладених у скарзі підстав,відповідача ОСОБА_7 , її представника ОСОБА_8 , які, кожна окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника позивача, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що  ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , який був батьком позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_9 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження сторін та свідоцтва про укладення шлюбу відповідача.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на Ѕ частину квартири по АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно. 
Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , за законом за правом представлення є його онуки ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 .
05 травня 2016 року відповідач ОСОБА_2 звернулася до Першої криворізької нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті дідуся ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією її заяви.
04 жовтня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Першої криворізької нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті дідуся ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією його заяви.
В судовому засіданні суд встановив, що відповідач цікавилася станом здоров`я дідуся, пропонувала позивачу свою допомогу, тобто не ухилялась від надання допомоги хворому діду, що підтверджується скриншотами листування сторін у соціальній мережі. 
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову позивачу у задоволенні його позовних вимог, на підставі досліджених доказів наданих сторонами виходив з того, що в діях відповідача ОСОБА_2 не було встановлено винної поведінки та навмисного ухилення відповідача від спілкування з спадкодавцем та наданням належної допомоги, тому відсутні підстави для усунення її від права на спадкування за законом.
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції і не погоджується із доводами сторони позивача, викладеними в апеляційні скарзі, з огляду на таке.
За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи представника позивача, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.
Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно зі ст.1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи повинен установити і факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи.
Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.
Крім того, при розгляді таких справ суду належить з`ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.
Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено наступне. Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред`явлена лише після смерті спадкодавця.
Для постановления рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.
Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5 ст.1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
З огляду на вищевикладені норми закону та роз`яснення судів, позивач зобов`язаний підтвердити дійсність викладених обставин у позові належними та допустимими доказами, а саме що відповідач дійсно ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги та в змозі надати таку допомогу, перебування спадкодавця у безпорадному стані та його потребу в допомозі саме стороною відповідача, навмисне ухилення відповідача від спілкування з спадкодавцем та надання належної допомоги шляхом установлення в діях відповідача винної поведінки.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано переконливих доказів умисного ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю чи її бездіяльності, спрямованої на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Окрім цього, не надано і доказів перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Матеріалами справи не містять доказів перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреби і звернення до відповідача за допомогою та його ухилення від такої допомоги.
Крім того, матеріали справи не містять висновків лікарів стосовно необхідності здійснювати сторонній догляд за хворим та його стан, що унеможливлює (обмежує) пересування хворого.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не має права на спадкування за законом, оскільки за життя спадкодавця не турбувалася про нього, не підтримувала його матеріально, фактично ухилялася від виконання свого обов`язку, як онука, щодо утримання спадкодавця та надання йому допомоги є необґрунтованими.
Так, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач цікавилася станом здоров`я дідуся, пропонувала позивачу свою допомогу, тобто не ухилялась від надання допомоги хворому діду, що підтверджено скриншотами листування сторін у соціальній мережі (а.с.52-56). 
Таким чином, суд першої інстанціїпри постановленні рішення повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам і дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.
Враховуючи викладене, при встановленні обставин справи та ухваленні рішення, судом першої інстанції не було допущено порушень норм процесуального права та правильно застосовано норми матеріального права, тому відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, ст.375, ст.ст.381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача  ОСОБА_1 – адвоката Страха Вадима Олеговича залишити без задоволення.
Рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 24 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: