ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

24 березня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/8851/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,     
за участю секретаря судового засідання Лащенка Р.В., 
розглянувши у відкритому 
судовому засіданні в м. Дніпрі 
апеляційні скарги                               Офісу Генерального прокурора, Дніпропетровської обласної прокуратури

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року (головуючий суддя - Коренев А.О.) в адміністративній справі

за позовом                                          ОСОБА_1 

до                                                   Офісу Генерального прокурора, Тринадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Дніпропетровської обласної прокуратури

про                                                   визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою Офісу Генерального прокурора (далі - Відповідач-1), Тринадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора (далі - Відповідач-2), Дніпропетровської обласної прокуратури (далі - Відповідач-3), в якій просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення № 1 від 15 липня 2020 року Тринадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора «Про неуспішне проходження прокурором атестації» за результатами проведеної співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності і виконання практичного завдання для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурора за участю начальника відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру перевести ОСОБА_1 на рівнозначну посаду у відповідній обласній прокуратурі у відповідності до положень пунктів 7, 18 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».
В обґрунтування позову зазначено, зокрема про те, що, на думку Позивача, рішення Тринадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора «Про неуспішне проходження прокурором атестації» від 15 липня 2020 року, не відповідає вимогам пунктів 1, 3, 4, 5, 7 та 8 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає скасуванню. При цьому, наказом Генерального прокурора №410 від 03.09.2020 «Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур» перейменовано без зміни ідентифікаційного коду юридичну особу «Прокуратура Дніпропетровської області» у «Дніпропетровська обласна прокуратура». Наказом Генерального прокурора №414 від 08.09.2020 визначено день початку роботи Дніпропетровської обласної прокуратури - 11 вересня 2020 року. У зв`язку з чим Позивач звернувся до Дніпропетровської обласної прокуратури із заявою про його переведення до Дніпропетровської обласної прокуратури, однак листом від 16 вересня 2020 року №07-188 вих.20 Дніпропетровська обласна прокуратура відмовила йому у переведенні у зв`язку із неуспішним проходженням атестації. З огляду на викладені обставини Позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року по справі №160/8851/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Тринадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Дніпропетровської обласної прокуратури про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення № 1 від 15 липня 2020 року Тринадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора «Про неуспішне проходження прокурором атестації» за результатами проведеної співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності і виконання практичного завдання для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурора за участю начальника відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 .
Зобов`язано Дніпропетровську обласну прокуратуру (ЄДРПОУ 02909938) запропонувати ОСОБА_1 рівнозначну посаду у Дніпропетровській обласній прокуратурі.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено (т. 3, а.с.230-240).
Відповідач-1, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (т. 4, а.с. 2-25).
В апеляційній скарзі Відповідач-1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема тим, що суд першої інстанції не врахував, що оцінка відповідності прокурора критеріям професійної компетентності, професійної етики і доброчесності є виключною дискрецією кадрованої комісії, а об`єктивність рішення забезпечується способом його прийняття, при цьому обґрунтований сумнів в академічній доброчесності не потребує доведення доказами від відповідного закладу освіти.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу Відповідач-1, також, зазначив про те, що предмет перевірки при атестації є значно ширшим ніж при повній перевірці декларацій НАЗК. Завданням кадрових комісій не є встановлення невідповідності задекларованої інформації дійсності, а надання оцінки доброчесності прокурора у зв`язку із виявленням інформації, яка породжує обґрунтований сумнів у дотриманні прокурором відповідних правил. Крім того, Відповідач-1 зазначив і про те, що суд, встановивши порушення права Позивача внаслідок прийняття необґрунтованого рішення Тринадцятою кадровою комісією за результатами проходження співбесіди, повинен застосувати законний, пропорційний спосіб захисту цього права, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, а саме проходження Позивачем цього етапу атестації.
Відповідач-3, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (т. 4, а.с. 39-50).
В апеляційній скарзі Відповідач-3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Мотивуючи апеляційну скаргу Відповідач-3 зазначив про те, що суд не наділений повноваженнями здійснювати переоцінку щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, та, відповідно, встановлювати відповідність прокурора цим вимогам, оскільки такі дискреційні повноваження мають виключно члени кадрової комісії.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора, в якому просив суд залишити апеляційну скаргу Відповідача-1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Позивач, також, подав відзив на апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури, в якому просив суд залишити апеляційну скаргу Відповідача-3 без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Обґрунтовуючи відзиви Позивач, зокрема вказав про те, що визнання протиправним та скасування рішення №1 від 15.07.2020 року Відповідача-2, а також зобов`язання Відповідача-3 запропонувати Позивачу рівнозначну посаду не є підміною повноважень іншого органу, оскільки свідчить про право суду надати можливість останньому ефективно захистити порушені права та інтереси.
В судовому засіданні 10 березня 2021 року колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила відкласти розгляд справи на 24.03.2021 року об 11:40 год.
Відповідач-2, який був належним чином сповіщений про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання свого представника не направив, про причини неявки суд не сповістив.
За таких обставин, колегія суддів, з урахуванням думки Позивача та представника Відповідача-1, Відповідача-2, ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи, які не з`явились.
В судовому засіданні 24 березня 2021 року представник Відповідача-1 та Відповідача-2 вимоги апеляційних скарг підтримав у повному обсязі.
Позивач проти вимог апеляційних скарг Відповідача-1 та Відповідача-2 заперечив.
Заслухавши пояснення Позивача та представника Відповідача-1 та Відповідача-2, кожного окремо, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 2003 року працює в органах прокуратури України.
Відповідно до наказу прокурора Дніпропетровської області №704к від 23.06.2017 року обіймає посаду начальника відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області.
19.09.2019 року Верховною Радою України прийнято Закон України №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - «Закон №113-ІХ»), яким передбачено створення у системі органів прокуратури Офісу Генерального прокурора, офісів обласних прокуратур.
Згідно з пунктом 7 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
На виконання викладених вимог Закону, наказом Генерального прокурора № 221 від 03.10.2019 року затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок №221).
Наказом Генерального прокурора України від 02.06.2020 №255 створено Тринадцяту кадрову комісію з атестації прокурорів регіональних прокуратур.
04.03.2020 року Позивачем успішно складено два етапи атестації, а саме: 1) іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, отримав - 84 бали;  2) іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, отримав - 105 балів.
Враховуючи успішне проходження перших двох етапів атестації, позивачем було допущено до третього етапу атестації у формі проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, з виконанням письмового практичного завдання.
06.07.2020 року ОСОБА_1 виконав практичне завдання та згідно Графіку приступив до проходження співбесіди, яка проводилась Тринадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур та була продовжена 15 липня 2020 року.
15 липня 2020 року за результатами проведеної співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності і виконання практичного завдання для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурора за участю начальника відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 , Тринадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур прийнято рішення № 1 «Про неуспішне проходження прокурором атестації» (т. 1, а.с.203-206).
В обґрунтування прийнятого рішення кадрова комісія посилалась на невідповідність Позивача вимогам професійної компетентності, а саме: у зв`язку з неповним розкриттям питань у виконаному практичному завданні; невідповідності вимогам доброчесності, а саме: відображення завідомо недостовірних (неправдивих) відомостей у щодо доходів його дружини та походження відображених грошових коштів саме від реальної підприємницької діяльності; невідповідності вимогам професійної етики, а саме: виникли сумніви чи самостійно ОСОБА_2 , здійснював написання дисертації за темою «Протидія насильницьким злочинам проти осіб, які є носіями авторитету органів державної влади», оскільки він, як автор дослідження, не зміг пояснити, чим зумовлено достатньо великий обсяг його дисертацій - 274 сторінок.
Правомірність прийняття Відповідачем-2 рішення про неуспішне проходження Позвиачем атестації  є предметом судового розгляду у даній справі.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Приймаючи рішення по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у спірному  рішенні Відповідач-2 обмежився лише стислим (загальним, невизначеним) посиланням на наявність окремих начебто «обґрунтованих» сумнівів» щодо  відповідності Позивача  вимогам професійної етики, професійної компетентності та доброчесності, що жодним чином не дає змоги встановити дійсні підстави/мотиви, з яких виходила комісія під час ухвалення такого рішення, оскільки в ході судового розгляду висновки комісії, які викладенні в рішенні не були доведенні Відповідачем та спростовані наданими доказами, що є достатнім та самостійним підґрунтям для визнання його протиправним та скасування. При цьому, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, який виключатиме подальше його звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів беручи до уваги приписи ч. 2 ст. 9 КАС України, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру запропонувати ОСОБА_1 рівнозначну посаду у Дніпропетровській обласній прокуратурі.
Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» №1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року.
Згідно з частиною першою статті 4 вказаного Закону організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, діючій до внесення змін Законом України від 19 вересня 2019 року № 113-IX) систему прокуратури України становлять: 1) Генеральна прокуратура України; 2) регіональні прокуратури; 3) місцеві прокуратури; 4) військові прокуратури; 5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.
Законом України від 19 вересня 2019 року № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон №113-IX), який набрав чинності 25 вересня 2019 року, запроваджено реформування системи органів прокуратури та у зв`язку з цим внесено зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема, до Закону України «Про прокуратуру».
Так, відповідно до підпункту 2 пункту 21 Закону №113-IX у Законі України «Про прокуратуру» (Відомості Верховної Ради України, 2015 р., № 2 - 3, ст. 12 із наступними змінами) у статті 7: у частині першій: пункт 1 викласти в такій редакції: « 1) Офіс Генерального прокурора»; у пункті 2 слово «регіональні» замінити словом «обласні»; у пункті 3 слово «місцеві» замінити словом «окружні»; пункт 4 виключити.
Отже, згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції Закону України від 19 вересня 2019 року №113-IX) систему прокуратури України становлять: Офіс Генерального прокурора; обласні прокуратури; окружні прокуратури; Спеціалізована антикорупційна прокуратура.
Згідно з пунктом 7 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором. Прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації. Предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора; 2) професійної етики та доброчесності прокурора (пункти 9, 10, 12 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX).
Таким чином, процедура реформування органів прокуратури розпочата з дня набрання чинності Законом №113-IX та вищенаведеними нормами цього Закону визначено основну її мету, а саме: проходження прокурорами атестації з метою подальшого несення служби в органах прокуратури.
Згідно з частиною другою статті 9 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції Закону України Закону №113-IX) усі накази Генерального прокурора оприлюднюються державною мовою на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора на наступний робочий день після їх підписання з додержанням вимог режиму таємності. Накази Генерального прокурора, що є нормативно-правовими актами, набирають чинності з дня їх оприлюднення, якщо інше не передбачено самим актом, але не раніше дня оприлюднення.
Наказом Генерального прокурора №221 від 03 жовтня 2019 року затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок №221).
Виданий на виконання пункту 9 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX наказ Генерального прокурора №221 від 03 жовтня 2019 року оприлюднений на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора 04 жовтня 2019 року.
Відповідно до пунктів 1, 9 та 10 розділу I Порядку №221 атестація прокурорів - це встановлена розділом II «;Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон) та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.
Атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 до цього Порядку.
Заява, вказана у пункті 9 розділу I цього Порядку, подається Генеральному прокурору прокурорами Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), прокурорами регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), прокурорами місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих) до 15 жовтня 2019 року (включно). Заява підписується прокурором особисто.
Вищевказані вимоги Позивачем дотримано, зокрема ним подано заяву за визначеною формою у встановлений строк, у зв`язку з чим його допущено до проходження атестації прокурорів, що не заперечується учасниками справи.
Судом встановлено, що наказом Генерального прокурора України від 02.06.2020 №255 створено Тринадцяту кадрову комісію з атестації прокурорів регіональних прокуратур і затверджено її склад.
Згідно з п. 13 розділу II Закону №113-ІХ атестація прокурорів включає такі етапи:
1) складення іспиту у формі анонімного письмового тестування або у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Результати анонімного тестування оприлюднюються кадровою комісією на офіційному вебсайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за 24 години до проведення співбесіди;
2) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.
Атестація може включати інші етапи, непроходження яких може бути підставою для ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації прокурором. Перелік таких етапів визначається у Порядку проходження прокурорами атестації, який затверджує Генеральний прокурор.
Пунктом 6 розділу І Порядку №221 визначено, що атестація включає такі етапи: 1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; 3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.
З матеріалів справи встановлено, що Позивач успішно пройшов перші два етапи атестації - іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.
У зв`язку із цим ОСОБА_1 було допущено до наступного етапу атестації - проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.
Пунктом 13 розділу II Закону № 113-ІХ передбачено таку обов`язкову складову процедури атестації, як проведення співбесіди з метою виявлення відповідності кандидата вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.
Згідно з п. 8 розділу IV Порядку № 221 співбесіда проводиться кадровою комісією з прокурором державною мовою в усній формі. Співбесіда з прокурором може бути проведена в один день із виконанням ним практичного завдання.
Співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання (пункт 12 розділу IV Порядку №221).
За змістом п. 13 розділу IV Порядку № 221 співбесіда прокурора складається з таких етапів: 1) дослідження членами комісії матеріалів атестації; 2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання. Співбесіда проходить у формі засідання комісії.
Обговорення відбувається шляхом опитування прокурора членами Комісії та надання ним відповідей і пояснень. Під час співбесіди підлягають обговоренню питання, які Комісією вважаються важливими, у тому числі ті, які можуть впливати на формування громадської думки щодо професійної етики та доброчесності прокурора.
Відповідно до пункту 12 Порядку №233 рішення комісії, крім зазначених в абзаці другому цього пункту, в тому числі процедурні, обговорюється її членами і ухвалюються шляхом відкритого голосування більшістю голосів, присутніх на засіданні членів комісії. Член комісії вправі голосувати «за» чи «проти» рішення комісії. У разі рівного розподілу голосів, приймається рішення, за яке проголосував голова комісії.
Рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів комісії. Якщо рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди не набрало чотирьох голосів, комісією ухвалюється рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
Рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.
При цьому, суд першої інстанції правильно вказав про те, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є, згідно із Законом №113, безальтернативною підставою для прийняття наказу про звільнення Позивача з посади, останнє має ознаки рішення суб`єкта владних повноважень, з огляду на що, має відповідати вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до змісту якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Як вбачається з матеріалів справи, на засіданні Кадрової комісії 15.07.2020 року ухвалено рішення № 1 про неуспішне проходження прокурором ( ОСОБА_1 ) атестації, за результатами співбесіди.
Відповідно до вказаного рішення від 15.07.2020 року №1, кадрова комісія посилалась на невідповідність Позивача вимогам професійної компетентності, а саме: у зв`язку з неповним розкриттям питань у виконаному практичному завданні; невідповідності вимогам доброчесності, а саме: відображення завідомо недостовірних (неправдивих) відомостей щодо доходів його дружини та походження відображених грошових коштів саме від реальної підприємницької діяльності; невідповідності вимогам професійної етики, а саме: виникли  сумніви чи самостійно ОСОБА_2 здійснював написання дисертації за темою «Протидія насильницьким злочинам проти осіб, які є носіями авторитету органів державної влади», оскільки він, як автор дослідження, не зміг пояснити, чим зумовлено достатньо великий обсяг його дисертацій - 274 сторінок.
У відзиві на позовну заяву Позивача Офісом Генерального прокурора зазначено, що при співбесіді із ОСОБА_1 з`ясовувались питання, наведені у скаргах голови правління ГО «Платформа Громадський контроль» ОСОБА_3 від 03.07.2020 № 961/20 та з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 , отриманих Тринадцятою комісією на електронну адресу, відповідно 08.07.2020 та 06.07.2020.
При цьому із тексту оскаржуваного рішення кадрової комісії судом встановлено, що під час співбесіди, яка проходила 06.07.2020 року Комісією було запропоновано ОСОБА_1 надати документи, що підтверджують реальність підприємницької діяльності його дружини, у зв`язку з чим Комісією прийнято рішення про продовження співбесіди з прокурором 15.07.2020 року (т. 1, а.с. 204). Згідно протоколу № 4 засідання Тринадцятої кадрової комісії від 06.07.2020, вирішено продовжити співбесіду Позивача 15 липня 2020 року для надання прокурором додаткових матеріалів для підтвердження доброчесності прокурора. 
Таким чином, кадрова комісія продовжила співбесіду з Позивачем для надання прокурором додаткових матеріалів для підтвердження саме доброчесності, що стосувались підприємницької діяльності його дружини, тобто додаткових пояснень щодо невідповідності прокурора професійної компетенції та етики не вимагали, що свідчить про відповідність прокурора вказаним якостям.
Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Позивачем до атестаційної комісії були надані: Договір надання консультаційних послуг між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 від 02.12.2016, Договір надання консультаційних послуг між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_6 від 02.12.2016, Договір надання консультаційних послуг між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_7 від 02.12.2016;  Договір надання консультаційних послуг між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_8 від 02.12.2016; Договір надання консультаційних послуг між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_9 від 15.12. 2017 року. Книгу обліку доходів і витрат ОСОБА_4 . 
Однак, Тринадцята кадрова комісія в рішенні №1 від 15.07.2020 зазначила, що у Комісії виник сумнів стосовно реальності походження відображених у деклараціях доходів ОСОБА_4 у зв`язку з чим зроблено  висновок про відображення Позивачем завідомо недостовірних (неправдивих) відомостей щодо доходів його дружини.
Разом з цим, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що Позивачем подавалися декларації до Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК).
Згідно із п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року №1700-VII (далі - Закон №1700-VII), до компетенції НАЗК належать повноваження щодо: - проведення аналізу стану запобігання та протидії корупції в Україні, діяльності державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування у сфері запобігання та протидії корупції; - здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону №1700-VII, Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має, серед іншого, такі права: - одержувати в установленому законом порядку за письмовими запитами від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань інформацію, необхідну для виконання покладених на нього завдань (пункт 1); - приймати з питань, що належать до його компетенції, обов`язкові для виконання нормативно-правові акти (пункт 5); - отримувати заяви фізичних та юридичних осіб про порушення вимог цього Закону, проводити за власною ініціативою перевірку можливих фактів порушення вимог цього Закону (пункт 6); - отримувати від осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, письмові пояснення з приводу обставин, що можуть свідчити про порушення правил етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, інших вимог та обмежень, передбачених цим Законом, щодо достовірності відомостей, зазначених у деклараціях осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (пункт 9); - ініціювати проведення службового розслідування, вжиття заходів щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, надсилати до інших спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції матеріали, що свідчать про факти таких правопорушень (пункт 12); - складати протоколи про адміністративні правопорушення, віднесені законом до компетенції Національного агентства, застосовувати передбачені законом заходи забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення (пункт 12-1).
В свою чергу, ч. 1 ст. 48 Закону №1700-VII встановлено, що Національне агентство проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю: 1) щодо своєчасності подання; 2) щодо правильності та повноти заповнення; 3) логічний та арифметичний контроль.
Порядок проведення передбачених цієї статтею видів контролю, а також повної перевірки декларації визначається Національним агентством (ч. 3 ст. 48 Закону №1700-VII).
Згідно з ч. 3 ст. 65 Закону №1700-VII встановлено, що з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення або невиконанню вимог цього Закону в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації, в якому працює особа, яка вчинила таке правопорушення, проводиться службове розслідування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Аналізуючи наведені вище норми законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що повноваження стосовно здійснення контролю, в тому числі щодо перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, незалежно від посади, яку займає така особа, віднесені до виключної компетенції НАЗК, яка має відбуватися у порядку, визначеному Законом №1700-VII.
Окрім того, абз. 2 ч. 1 ст. 50 Закону №1700-VII передбачено, що обов`язковій повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб`єктів декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством.
Приміткою ст. 50 Закону №1700-VII визначено, що під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, в цій статті розуміються, поміж інших, прокурори.
Отже, декларації ОСОБА_1 , через зайняття ним посади начальника відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області, підлягають обов`язковій повній перевірці Національним агентством з питань запобігання корупції.
У разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей Національне агентство письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб`єкт декларування, та спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції. У разі виявлення за результатами повної перевірки декларації ознак необґрунтованості активів Національним агентством надається можливість суб`єкту декларування протягом десяти робочих днів надати письмове пояснення за таким фактом із відповідними доказами. У разі ненадання суб`єктом декларування у зазначені строки письмових пояснень і доказів чи надання не в повному обсязі Національне агентство інформує про це Національне антикорупційне бюро України та Спеціалізовану антикорупційну прокуратуру (ч. ч. 2, 3 ст. 50 Закону №1700-VII).
З аналізу наведених вище статей вбачається, що Національним агентством з питань запобігання корупції за наслідком виявлення недостовірних відомостей у декларації або ознак необґрунтованості активів, в обов`язковому порядку повідомляється або юридична особа публічного права, в якій працює декларант, або сам суб`єкт декларування.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що будь-яких рішень або повідомлень від Національного агентства з питань запобігання корупції у відношенні Позивача в частині задекларованих ним відомостей не виявлено та Відповідачами не заявлено, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність таких відомостей від Національного агентства з питань запобігання корупції у Третьої кадрової комісії під час проведення атестації та винесення оскаржуваного рішення.
Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали даної справи не містять доказів направлення Третьою кадровою комісією будь-яких запитів чи повідомлень до Національного агентства з питань запобігання корупції з метою перевірки достовірності наданої інформації у скаргах голови правління ГО «Платформа Громадський контроль» ОСОБА_3 від 03.07.2020 № 961/20, що свідчить про те, що Відповідач-2 не скористався своїм правом на отримання необхідної для цілей атестації інформації про прокурора, що, у свою чергу, призвело до передчасності висновку Третьої кадрової комісії про наявність обґрунтованого сумніву в доброчесності прокурора ОСОБА_1 .
Поряд із зазначеним, суд апеляційної погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно необґрунтованості висновку кадрової комісії, викладеного в спірному рішенні, щодо невідповідності Позивача вимогам професійної компетентності, у зв`язку з неповним розкриттям питань у виконаному практичному завданні, оскільки Позивач підчас співбесіди 06.07.2020 року надав пояснення, на питання, яких дій має вжити прокурор у відповідь на рішення слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з тим, що ухвала про дозвіл на затримання підозрюваного у вигляді тримання під вартою втратила законну силу, а підозрюваний так і не був затриманий та доставлений до суд, про можливість апеляційного оскарження прокурором ухвали в апеляційному порядку, вказані пояснення містяться на диску який долучений до матеріалів справи (час надання відповіді 00:14:00 запису, диск за 06.07.2020). Крім того, Позивач зазначив, що за браком часу на четверте питання практичного завдання відповідь було надано стисло. При цьому, Позивач на поставленні питання під час співбесіди надав відповіді в повному обсязі з їх обґрунтуванням, та підтвердив високий рівень професійних знань та навичок, що підтверджується отриманими балами та не заперечується відповідачами. 
З матеріалів справи, також встановлено, що  у спірному рішенні Відповідач-2 дійшов висновку і про наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності прокурора ОСОБА_2 вимогам професійної етики, а саме: виникли сумніви чи самостійно ОСОБА_2 здійснював написання дисертації за темою «Протидія насильницьким злочинам проти осіб, які є носіями авторитету органів державної влади», оскільки він, як автор дослідження, не зміг пояснити, чим зумовлено достатньо великий обсяг його дисертацій - 274 сторінок.
Так, відповідно до пунктів 6, 27, 30 Порядку присудження наукових ступенів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 липня 2013 р. №, наукові ступені доктора і кандидата наук присуджують спеціалізовані вчені ради за результатами прилюдного захисту дисертацій. МОН затверджує рішення спеціалізованих вчених рад про присудження наукових ступенів і видає дипломи доктора та кандидата наук. Спеціалізована вчена рада несе відповідальність за обґрунтованість прийнятих нею рішень і забезпечує високий рівень вимогливості під час розгляду дисертацій та проведення їх захисту. У разі порушення спеціалізованою вченою радою вимог нормативно-правових актів з питань присудження наукових ступенів доктора або кандидата наук МОН вживає відповідних заходів аж до скасування рішення ради. Керівники закладів вищої освіти, наукових установ, в яких утворені ради, забезпечують їх ефективне функціонування. Персональну відповідальність за дотримання спеціалізованими вченими радами вимог нормативно-правових актів з питань атестації наукових кадрів вищої кваліфікації, науковий рівень захищених у радах дисертацій несуть керівники рад. Контроль за науковим рівнем дисертацій МОН здійснює за участю експертних рад з питань проведення експертизи дисертацій. Порядок утворення, функціонування та діяльності експертних рад з питань проведення експертизи дисертацій визначається положенням про експертну раду, яке затверджує МОН. Експертні ради з питань проведення експертизи дисертацій проводять експертизу захищених дисертацій, розглядають питання, що належать до їх компетенції, готують експертні висновки про відповідність встановленим вимогам і відповідають за якість та об`єктивність підготовлених ними висновків. У разі потреби МОН запрошує на засідання експертної ради з питань проведення експертизи дисертацій здобувача, наукового керівника, керівника спеціалізованої вченої ради, де проводився захист дисертації.
Рішення спеціалізованої вченої ради про присудження наукових ступенів доктора або кандидата наук набирає чинності з дати набрання чинності наказом МОН про затвердження рішення спеціалізованої вченої ради та видачу відповідного диплома на підставі рішення атестаційної колегії.
Тобто, саме до повноважень спеціалізованої вченої ради та Міністерства освіти і науки України відноситься перевірка дисертації та вимог щодо її захисту.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у спосіб передбачений чинним законодавством отримав науковий ступінь кандидата наук присуджений спеціалізованою вченою радою Д 26.236.02, що підтверджується Дипломом кандидата наук Інституту держави і права ім. В.М. Корецького Національної академії наук України ДК №047534, виданого на підставі рішення Атестаційної колегії від 05 липня 2018 року (т 2, а.с. 127).  
При цьому, суд першої інстанції правильно вказав про те, що рішення, підставою для якого може бути обґрунтований сумнів, повинно містити пояснення всіх обставин, що мають значення для вирішення відповідного питання. Презумпція оціночного поняття, яким є обґрунтований сумнів, як підстава прийняття рішення суб`єктом владних повноважень, не лише спотворює його обґрунтованість, а й суперечить принципу правової визначеності, однією зі складових якого є чітке встановлення меж та порядку реалізації владних повноважень спеціальним суб`єктом.
Вказане свідчить про те, що сумнів кадрової комісії у доброчесності та/або у відповідності прокурора вимогам професійної етики може вважатись обґрунтованим лише за умов повної та всебічної перевірки такою комісією інформації, яка, на думку останньої, може бути підставою для вищезазначеного сумніву, право на яку чітко передбачено положеннями Порядку №221.
Так, відповідно до п. 9 Розділу IV Порядку №221 для проведення співбесіди кадрова комісія вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі про:
1) кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та їх результати;
2) кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг;
3) дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора;
4) інформацію про зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.
Натомість матеріали даної справи не містять доказів того, що Відповідач-2 скористався наданим останньому правом та звертався до відповідних компетентних органів з метою отримання інформації необхідної для повного та всебічного дослідження питання щодо доброчесності та/або відповідності прокурора вимогам професійної етики, у тому числі щодо дійсності авторства дисертації Позивача за темою «Протидія насильницьким злочинам проти осіб, які є носіями авторитету органів державної влади».
Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що Відповідач-2 не вмотивував яким чином, на думку останнього, обсяг дисертації Позивача та відсутність розгорнутої відповіді від Позивача на питання чим зумовлений відповідний обсяг дисертації, пов`язаний з можливою невідповідністю ОСОБА_1 вимогам професійної етики прокурора.
Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що оскаржуване рішення Тринадцятої кадрової комісії від 15.07.2020 №1 про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації, не відповідає критеріям обґрунтованості та безсторонності, добросовісності, розсудливості та пропорційності, оскільки відповідачами не надано доказів, які вважаються встановленими та мали вирішальне значення для його прийняття, що, у свою чергу, свідчить про наявність підстав для його скасування.
Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З матеріалів справи встановлено, що право Позивача порушене внаслідок прийняття рішення Тринадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів Офісу Генерального прокурора від 15 липня 2020 року про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації.
З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку про те, що в даному випадку є підстави для виходу за межі позовних вимог, оскільки право Позивача може бути ефективно поновлене, у тому числі, шляхом визнання начальника відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 таким, що успішно пройшов атестацію.
При цьому, суд апеляційної інстанції відхиляє посилання Відповідача-1 та Відповідача-3 на наявність дискреційних повноважень у кадрової комісії в питанні прийняття рішення про проходження/непроходження атестації прокурором, яке приймається шляхом голосування, а тому, голосуючи за те чи інше рішення, кожний член комісії діє за внутрішнім переконанням, оскільки у комісії, дійсно, наявні дискреційні повноваження як то на збір та аналіз матеріалів, побудова роботи та співбесід, на прийняття одного з двох можливих рішень, проте, це не наділяє правом такий орган атестації діяти та приймати остаточне рішення без будь-якого належного обґрунтування своїх висновків.
В даному випадку, оскаржуване рішення кадрової комісії стосовно Позивача не відповідає критеріям обґрунтованості та безсторонності, оскільки Відповідачем-2 не надано доказів, які вважаються встановленими та мали вирішальне значення для його прийняття, а зміст оскаржуваного рішення фактично є констатацією сумніву у доброчесності прокурора без наведеного обґрунтування такого висновку.
Поряд із зазначеним, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до ст. 18 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» у разі успішного проходження атестації прокурор за умови наявності вакансії та за його згодою може бути переведений Генеральним прокурором на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, а керівником обласної прокуратури - на посаду прокурора у відповідній обласній прокуратурі та в окружній прокуратурі, яка розташована у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури. При цьому переведення прокурора може бути здійснено в орган прокуратури, що є рівнозначним, вищим або нижчим щодо органу прокуратури, в якому він обіймав посаду прокурора на день набрання чинності цим Законом, з урахуванням вимог щодо стажу роботи в галузі права, визначених у статті 27 Закону України «Про прокуратуру». При переведенні на посаду прокурора окружної прокуратури вимоги щодо стажу, передбачені частиною першою статті 27 Закону України «Про прокуратуру», не поширюються на прокурорів військових прокуратур, які успішно пройшли атестацію.
З аналізу наведеного випливає те, що зобов`язання Дніпропетровської обласної прокуратури запропонувати Позивачу рівнозначну посаду у Дніпропетровській обласній прокуратурі є передчасним та  неналежним способом захисту порушених прав Позивача, оскільки матеріали даної справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність можливості та наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення з питання переведення прокурора у відповідну обласну прокуратуру, з урахуванням визнання судом апеляційної інстанції Позивача таким, що успішно пройшов атестацію.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки частково не відповідають фактичним обставинам справи, і тому рішення суду першої інстанції у даній справі про часткове адміністративного позову підлягає зміні.
Керуючись статтями 243, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора - задовольнити частково.
Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури - задовольнити частково
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі №160/8851/20 - змінити.
Доповнити резолютивну частину рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі №160/8851/20 абзацом наступного змісту:
Визнати прокурора - начальника відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 таким, що успішно пройшов атестацію.
Виключити з резолютивної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі №160/8851/20 абзац 3 наступного змісту:
Зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру  (ЄДРПОУ 02909938) запропонувати ОСОБА_1 рівнозначну посаду у Дніпропетровській обласній прокуратурі.
В решті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі №160/8851/20 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
В повному обсязі постанова складена  31 березня 2021 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов