Дата документу 10.03.2021 Справа № 812/7922/12

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 812/7922/12                         Головуючий у 1-й інстанції: Дмитрієва М.М. 
Провадження №22-ц/807/1031/21                         Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
10 березня 2021 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Кримської О.М., Дашковської О.В.,  Остащенко О.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2013 року у справі за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2012 року Публічне акціонерне товариство "Таскомбанк" (далі - ПАТ "Таскомбанк") звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 16 лютого 2007 року АБ "ТАС-Бізнесбанк", правонаступником якого є ПАТ "Таскомбанк", та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 11 486 доларів США зі сплатою 9% річних з кінцевим терміном повернення 15 лютого 2012 року. 

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором того ж дня ПАТ "Таскомбанк" та ОСОБА_1 укладений договір поруки, за умовами якого ОСОБА_1 поручалась перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за своєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором.

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_2 зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим станом на 06 серпня 2012 року виникла заборгованість в сумі 5 856,68 доларів США, що еквівалентно 46 662,76 грн.

З урахуванням уточнених у червні 2013 року позовних вимог, ПАТ "Таскомбанк" просило суд стягнути солідарно з  ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 46 622,76 грн, яка складається із заборгованості за кредиом у розмірі 35037.48 грн, прострочених відсотків за період з 01.08.2011 року по 06.06.2012 року у розмірі 11625.28 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2013 року, позов Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено.
Стягнено солідарно з  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Таскомбанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 46 662,76 грн. 
Стягнено з  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Таскомбанк" судовий збір у розмірі по 250,85 грн з кожного. 

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішенняКомунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2013 року, в частині солідарного стягнення заборгованості та судового збору з ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішеня, яким у задоволенні позову ПАТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 , відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Банк без згоди пручителя у 2009 році збільшив відсоткову ставку за кредитом до 14%, а отже в силу ст. 559 ЦК України порука припинила свою дію. Крім того, на думку ОСОБА_1 , банком пропущено строк пред`явлення вимоги до поручителя.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 19 жовтня 2017 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2013 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором скасовано з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову у цій частині.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ПАТ "Таскомбанк" подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Запорізької області від 19 жовтня 2017 року і залишити в силі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2013 року.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Таскомбанк" задоволено частково. Рішення апеляційного суду Запорізької області від 19 жовтня 2017 року у частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості скасовано та направлено справу у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. (а.с. 206-210).

Ухвалами Запорізького апеляційного суду від 29 січня 2021 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2013 року у цій справі прийнято до провадження та призначено до розгляду в Запорізькому апеляційному суді. ( а.с. 213-214; 215-216 ).

АТ « Таскомбанк будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи до апеляційного суду не з`явився, на адресу апеляційного суду направив клопотання про розгляд справи за його відсутності, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповілдності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України здійснила апеляційний розгляд у відсутності АТ « Таскомбанк».

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не виконував умови кредитного договору щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів, що є підставою для стягнення солідарно з боржника і поручителя заборгованості за кредитним договором. 

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають вимога закону та фактичним обставинам справи.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 16 лютого 2007 року між АБ "ТАС-Бізнесбанк", правонаступником якого є ПАТ "Таскомбанк", та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 11 486 доларів США зі сплатою 9% річних з кінцевим терміном повернення 15 лютого 2012 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 16 лютого 2007 року ПАТ "Таскомбанк" та ОСОБА_1 укладений договір поруки, за умовами якого ОСОБА_1 поручалась перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за своєчасне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором.

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_2 зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим станом на 06 серпня 2012 року виникла заборгованість в сумі 5 856,68 доларів США, що еквівалентно 46 662,76 грн, яка складається з: 35 037,48 грн простроченої заборгованості за кредитом та 11 625,28 грн простроченої заборгованості за процентами за період з 01 серпня 2011 року до 06 червня 2012 року.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).
Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.
Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.
За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. 
Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.
Тобто закон пов`язує припинення поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та обов`язково за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору.
Отже, на зміну умов основного договору, внаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що 27 серпня 2008 року банк направив позичальнику - ОСОБА_2 повідомлення про збільшення з 1 вересня 2008 року процентної ставки до 14% річних за кредитним договором, проте, ОСОБА_1 про збільшення процентної ставки до 14% повідомлена не була, тому вважає, що в наслідок такої зміни збільшився обсяг віповідальності як поручителя, отже порука припинилася.
Водночас, відповідно до пункту 2 кредитного договору сторони визначили процентну ставку за цим кредитним договором у розмірі 9% річних. Цим же пунктом сторони передбачали, що у випадку виникнення у позичальника простроченої заборгованості за цим кредитним договором розмір плати за кредитом збільшується на 2% річних. 
ПАТ "Таскомбанк" вказувало, що у зв`язку неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором, процентна ставка була підвищена на 2% річних, що свідчить про те, що зазначене підвищення прямо передбачене кредитним договором, за яким зобов`язався відповідати поручитель, ця умова існувала на час підписання договору поруки, тому таке підвищення не є зміною умов кредитного договору, а, відтак, і не є зміною та збільшенням відповідальності поручителя. 
Зазначені обставини також підтверджуються наданим банком розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що заборгованість боржника починаючи з 19.09.2008 року по 08.06.2009 року обрахована з процентною ставкою 9%, а з 09.06.2009 року по 06 червня 2012 року з процентною ставкою 11% ( а.с. 85 зворот).
З огляду на вищезазначене слід дійти висновку, що підвищення процентної ставки відбулося з 9% до 11% річнних з 09.06.2009 року. Це підвищення прямо передбачено умовами кредитного договору, а саме п. 2 у випадку виникнення у позичальника простроченої заборгованості за цим договором розмір плати за кредитом збільшується на 2% річних.
Відповідно до п. 1 договору поруки № П(05)-34-07 поручитель засвідчив, що він зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання усіх зобов`язань боржника ОСОБА_2 , які виникають із кредитного договору 
Окрім того, п. 6 договору поруки передбачено, що поручитель згоден із змінами розмірів кредитного договору, в тому числі тих, які будуть здійснені в майбутньому та призведуть до збільшення обсягу відповідальності поручителя, в тому й числі розміру процентів.
Таким чином, відсутні підстави для припинення поруки відповідно до частини першої статті 559 ЦК України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також зазначає, що позивачем пропущено строк пред`явлення вимоги до поручителя. Ці доводи грунтуються на тому, що договором поруки передбачено строк його дії, а умови договору про його дію «до повного припинення зобов`язань боржника» не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки, а відтак відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить протягом 6 місяців від дня настання строку основного зобов`язання вимоги до поручителя.
Водночас, договір поруки № П (05)-34-07 від 16 лютого 2007 року не містить умов, щодо строку        його дії « до повного припинення зобов`язань боржника».
Напроти, п. 12 спірного договору поруки передбачено його строк, а саме « порука за цим договором припиняється , якщо кредитор протягом 3 років від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленому в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`влення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручтеля протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Кредитним договором № КФ 905) 34-07 від 16.02.2007 року передбачено строк виконання зобов`язання – 15.02.2012 року.
      Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, в тому й числі з поручителя в червні 2013 року, отже, строк, який передбачено договоррм поруки щодо її припинення не пропущений. 
Ураховуючи викладене, та враховуючи, що позичальник зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, унаслідок чого виникла заборгованість, у зв`язку з чим прийшов до обгрунтованого висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором № КФ 905) 34-07 від 16.02.2007 року у розмірі 46662.76 грн солідарно з боржника та поручителя. 
Розрахунок заборгованості ОСОБА_1 не спростований, та доводів того, що зазначений розрахунок заборгованості є невірним, апеляційна скарга не містить.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки.
При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанцій без змін.
       Оскільки, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2013 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін. 

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується і судом апеляційної інстанції не перглядалося.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 12 березня 2021 року.
Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Кримська О.М.	Дашковська А.В.