СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2021 р.                                                                         Справа № 913/371/20  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:            головуючий суддя Дучал Н.М., суддя Склярук О.І. , суддя  Россолов В.В. 

секретар судового засідання Рудик Т.С.,

за участю представників :
позивача -  Захаров П.В., адвокат, ордер, посвідчення
відповідача - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Східноукраїнська будівельна компанія", м. Алчевськ Луганської області (вх. № 3580 Л/1)
на рішення господарського суду Луганської області від 07.09.2020, повне рішення складено 10.09.2020 (суддя Секірський А.В.)
у справі № 913/371/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юкрейніен Кепітел Білдинг", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Східноукраїнська будівельна компанія", м. Алчевськ Луганської області

про  стягнення 1 901 410, 48 грн.
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                 
                                           ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юкрейніен Кепітел Білдинг" звернулось до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Східноукраїнська будівельна компанія" про стягнення 1 901 410,48 грн. грошових коштів, у т.ч.: 1 434 999,01 грн. безпідставно набутих грошових коштів, 338 310,06 грн. пені, 68 731,00 грн. інфляційних втрат,        59 370,41 грн. 3% річних. 
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на укладення між сторонами договору купівлі-продажу № 5/09-19 від 25.09.2019, перерахування позивачем відповідачеві коштів у сумі 5 287 000,00 грн., з яких загальна сума попередньої оплати за договором згідно специфікацій складає 3 852 000,99 грн.  Вважає надмірно сплаченими позивачем та безпідставно одержаними відповідачем грошові кошти у сумі 1 434 999,01грн., які підлягають стягненню з відповідача на підставі ст.ст. 1212, 1214 Цивільного кодексу України.
Крім того, за умовами договору відповідачем прийняті на себе зобов`язання з постачання до 31.01.2020 року товару, які відповідачем не виконані, товар за договором у визначену дату не поставлений. Відповідно до п. 6.1 договору за порушення строку поставки товару на суму 4 788 147,99 грн. позивачем нараховано та вимагається до стягнення пеня у сумі 338 310,06 грн., а згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України – 3% річних у сумі 59 370,41 грн. та інфляційні у сумі 68    731,00грн., розраховані виходячи із загальної суми 5 287 000,00 грн., яка складається з суми безпідставно одержаних коштів у сумі 1 434 999,01 грн. та суми передоплати, передбаченої за Специфікаціями  №1 від 25.09.2019 та  № 2 від 05.12.2019, у загальному розмірі  3 852  000,99 грн.
Рішенням господарського суду Луганської області від 07.09.2020 року у справі №  913/371/20 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Юкрейніен Кепітел Білдинг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Східноукраїнська будівельна компанія" про стягнення 1 901 410,48грн. задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Східноукраїнська будівельна компанія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юкрейніен Кепітел Білдинг" грошові кошти в сумі 1 434 999 грн 01 коп., пеню в сумі 338 310 грн 06 коп., 3% річних в сумі 59 370 грн 41 коп., інфляційні втрати в сумі 68 731 грн 00 коп., судовий збір в сумі 28 521 грн 16 коп.
Суд першої інстанції виходив з того, що розмір попередньої оплати за договором складає 3 852 000,99 грн., сума надмірно сплачених коштів склала                       1 434 999,01грн., а тому, керуючись положеннями ст. 1212 Цивільного кодексу України, дійшов висновку про стягнення з відповідача надмірно перерахованих позивачем грошових коштів у сумі 1 434 999,01 грн.  Крім того, беручи до уваги, що згідно умов договору зобов`язання з поставки товару на суму 4 788 147,99 грн. мало бути виконано до 31.01.2020, судом задоволено позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 338 310,06 грн. за період з 01.02.2020 по 16.06.2020, а також на підставі положень ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 5 287 000,00 грн. (3 852 000,99 грн. – здійснена позивачем попередня оплата, 1 434    999,01 грн. – безпідставно одержані відповідачем грошові кошти) нараховані 3% річних в загальній сумі 59  370,41 грн. за період з 01.02.2020 по 16.06.2020 та інфляційні втрати в загальній сумі 68 731,00 грн. за період лютий - квітень 2020 року.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Східноукраїнська будівельна компанія" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення  господарського суду Луганської області від 07.09.2020 у справі №913/371/20, скасувати рішення господарського суду Луганської області від 07.09.2020 у справі №913/371/20 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Юкрейніен Кепітел Білдинг» залишити без задоволення у повному обсязі; вирішити питання про розподіл судових витрат у справі і покласти на позивача понесені відповідачем судові витрати у справі, що складаються зі сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 42 783,00 грн., витрат на оплату наданих і отриманих правових послуг в розмірі 14 250,00 грн. та додаткової винагороди адвокатського об`єднання (гонорар успіху) в сумі 38 028,20 грн. 
Апеляційна скарга обґрунтована посиланням на те, що загальна ціна підписаних між сторонами специфікацій до договору становить 4 788 148,49 грн., а той факт, що передплата за вказаними специфікаціями складала не всю ціну специфікацій, а лише 3 852 000,99 грн., жодним чином не впливає на висновок, що 4 788 148,49 грн. відповідач набув на законній договірній підставі, а тому ці кошти за будь-яких обставин не можуть бути витребувані у відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України.
Крім того, відповідач в апеляційній скарзі вказує, що решта перерахованих позивачем на його користь коштів у сумі 508 851,00 грн. (5 287 000,00 грн. –                 4 788148,49 грн.) охоплюється узгодженою між сторонами специфікацією №3 до договору на загальну суму 1 451 641,06 грн, яка не була підписана зі сторони позивача.
Наполягає, що постачання товару позивачеві здійснювалося  ТОВ «Гуд Він ХХІ», на підставі укладених між відповідачем та ТОВ «Гуд Він ХХІ» договорів  купівлі-продажу № 2509/01ал від 25.09.2019, № 0512/01мп від 05.12.2019 та специфікацій до них, в яких зазначено місце поставки товару 61166, м. Харків, Шевченківський район, вул. Серпова, буд.4, що відповідає адресі поставки товару за договором, що укладений між позивачем та відповідачем. 
Зазначає, що після поставки алюмінієвих конструкцій, блоків дверних та віконних із ПВХ зі сторони ТОВ «Гуд Він ХХІ» на користь ТОВ «Східноукраїнська будівельна компанія», але за адресою будівельного майданчика позивача, було виставлено на  адресу позивача первинно-бухгалтерську документацію про продаж та поставку Товару на загальну суму 1 472 771,34 грн., про що продавцем ТОВ «Східноукраїнська будівельна компанія» було складено і видано видаткову накладну № 13 від 01.06.2020 та виставлено рахунок на відповідну суму за № 13 від 01.06.2020. Також, відповідачем було виставлено на адресу позивача первинно-бухгалтерську документацію про продаж та поставку Товару на загальну суму                   2   872   081,56 грн., про що продавцем ТОВ «Східноукраїнська будівельна компанія» було складено і видано видаткову накладну № 14 від 03.06.2020 та виставлено рахунок на відповідну суму за № 14 від 03.06.2020.
Вважає наведені видаткові накладні, виходячи з положень п.3.8. договору, узгодженими, оскільки останні отримані позивачем але не підписані.
Наполягає на неправомірному застосуванні позивачем ст.625 Цивільного кодексу України, зазначаючи, що 3% річних та інфляційні нараховуються лише на прострочене грошове зобов`язання, якого у відповідача не виникло.
В якості додатків до апеляційної скарги надає документи на підтвердження своїх доводів, наголошуючи на відсутності у відповідача відомостей про розгляд справи.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2020 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: Дучал Н.М. - головуючий суддя, судді Россолов В.В., Склярук О.І.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.12.2020 року поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Східноукраїнська будівельна компанія" пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Луганської області від 07.09.2020 у справі №913/371/20, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Східноукраїнська будівельна компанія" на рішення господарського суду Луганської області від 07.09.2020 у справі №913/371/20 та встановлено строк для подання Товариством з обмеженою відповідальністю "Юкрейніен Кепітел Білдинг" відзиву на апеляційну скаргу в порядку, визначеному статтею 263 Господарського процесуального кодексу України. Зупинено дію рішення господарського суду Луганської області від 07.09.2020 у справі №913/371/20. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Східноукраїнська будівельна компанія" на рішення господарського суду Луганської області від 07.09.2020 у справі №913/371/20 призначено на "04" лютого 2021 р. о 12:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань № 132.
Позивач проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві, просить рішення господарського суду Луганської області від 07.09.2020 у справі №913/371/20 залишити без змін.
У судовому засіданні 04.02.2021 року оголошувалися перерви до 23.02.2021 о 12-45 та до 01.03.2021 об 11-00, про що представники сторін були повідомлені належним чином.
22.02.2021 апелянтом подано заяву (клопотання) про поновлення строку на подання доказів, якою просить визнати поважними причини пропуску процесуального строку і поновити відповідачу строк на подання письмових доказів в рамках господарської справи № 913/371/20. Залучити до матеріалів господарської справи   № 913/371/20 додану до апеляційної скарги ТОВ «Східноукраїнська будівельна компанія» первинно-бухгалтерську, податкову, досудово - претензійну та іншу документацію (за наведеним в апеляційній скарзі описом)  і врахувати зміст вказаних письмових доказів під час розгляду та вирішення по суті господарської справи           № 913/371/20.
Вважає надані документи необхідними для належного підтвердження обставин та фактів, на які відповідач посилається в обґрунтування своїх заперечень проти вимог позивача, зі змісту яких вбачається, що відповідач належним чином виконував договір купівлі-продажу і поставляв на користь позивача відповідний товар. Зазначає, що неподання відповідачем доказів до суду першої інстанції було зумовлено об`єктивними причинами, які не залежали від волі та бажання відповідача та його керівництва, оскільки  протягом розгляду господарської справи, яка наразі є предметом апеляційного перегляду, відповідач, місцезнаходження якого зареєстровано на тимчасово непідконтрольній Україні території, через нефункціонування установ поштового зв`язку на відповідних територіях не отримував і не міг отримати ані позовної заяви з додатками, ані ухвали суду про відкриття провадження у справі, ані судових викликів у судові засідання, ані, навіть, самого оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Оголошення для ТОВ «Східноукраїнська будівельна компанія» були розміщені у непомітному для звичайних користувачів розділі «Інше», підрозділ «Повідомлення для сторін, які знаходяться у зоні проведення антитерористичної операції», офіційного веб-порталу «Господарського суду Луганської області».
У зв`язку з цим, не будучи ознайомленим із функціоналом судових веб- порталів, а також не будучи обізнаним, що проти нього розглядається або може розглядатись будь-яка судова справа, ТОВ «Східноукраїнська будівельна компанія» об`єктивно не могло навіть здогадуватись про те, що в Господарському суді Луганської області розглядається відповідна судова справа.
         23.02.2021 від позивача надійшли письмові пояснення, а також клопотання про поновлення строку для подання доказів, визнання поважними причин пропуску строків подачі цих доказів, залучення доказів.
В обгрунтування заявленого клопотання зазначає про додавання відповідачем до апеляційної скарги великої кількості доказів, та у зв`язку з цим необхідності встановлення нових обставин (в порядку п.6 ч.2 ст.258 ГПК України), як підстави своїх заперечень, у зв`язку з чим розширилось коло обставин які входять до предмету доказування. В тому числі Відповідачем надано низку доказів яких не існувало станом на час подання позову.
Розглянувши подані сторонами клопотання та ознайомившись з наданими сторонами додатковими доказами, колегією суддів встановлено, що частина поданих документів, датована періодом, що виходить за межі дати прийнятого судом рішення. 
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
При цьому, наведена вище норма процесуального законодавства пов`язує можливість прийняття додаткових доказів в разі їх існування на момент розгляду справи в суді першої інстанції.
Оскаржуване рішення господарського суду Луганської області у справі                       № 913/371/20 прийнято 07.09.2020.
Разом з тим, сторони просять про долучення до справи документів, частини яких не існувало станом на момент прийняття господарським судом Луганської області оскаржуваного рішення від 07.09.2020 у справі № 913/371/20, у зв`язку із чим суд першої інстанції був позбавлений можливості надати правову оцінку зазначеним доказам. 
Вказана обставина, в контексті положень ст.269 Господарського процесуального кодексу України, унеможливлює надання оцінки таким новим  доказам та відповідно виключає можливість задоволення клопотань сторін про долучення до справи доказів, яких не існувало на час розгляду судом першої інстанції даної справи. 
       В іншій частині поданих документів з метою дотримання засад господарського судочинства, рівності сторін у справі, судова колегія дійшла висновку про задоволення клопотань сторін про поновлення строку та долучення до справи доказів (які існували станом на час розгляду справи у суді першої інстанції).                                              Представник апелянта у судових засіданнях підтримував доводи та вимоги апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити.
             Представник позивача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, просив рішення господарського суду Луганської області від 07.09.2020 у справі № 913/371/20 залишити без змін.
Законом України “Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів” від 03.10.2017р. №2147-VIII викладено Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року.
У відповідності до п.п. 1, 3 частини 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, заслухавши у судових засіданнях пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Східним апеляційним господарським судом встановлено наступне.
Як свідчать матеріали справи, 25.09.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юкрейніен Кепітел Білдинг" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Східноукраїнська будівельна компанія" було укладено договір купівлі-продажу № 5/09-19, відповідно до п. 1.1. якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Східноукраїнська будівельна компанія" (відповідач у справі, продавець за договором), зобов`язалось передати у власність Товариства з обмеженою відповідальністю "Юкрейніен Кепітел Білдинг" (позивача у справі, покупця за договором), конструкції алюмінієві та блоки віконні та дверні із ПВХ (далі за текстом – товар), а покупець зобов`язався прийняти і оплатити товар на умовах, визначених цим договором.
Згідно з умовами п.п. 2.1-2.4 договору, загальна вартість цього договору становить 4 788 150,00 грн. та складається з сум усіх Специфікацій до цього договору. Ціна за одиницю товару зазначається у Специфікаціях. Порядок та строки оплати зазначаються у відповідній Специфікації. Оплата за товар здійснюється у гривні України на підставі рахунку, виставленого продавцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок, зазначений в реквізитах продавця. 
У відповідності до п. 3.1 договору поставка товару здійснюється партіями відповідно до підписаних сторонами Специфікацій. Строк і місце поставки товару зазначаються в Специфікаціях (п. 3.2 договору). Поставка товару здійснюється на умовах СРТ – "місце поставки" згідно Інкотермс в редакції 2010 року з урахуванням особливостей внутрішньодержавних поставок (п.3.3 договору). Доставка (перевезення) товару до місця поставки, зазначеного у Специфікаціях, а також навантаження/вивантаження на транспортний засіб здійснюються силами та за рахунок продавця. Вартість доставки (перевезення), навантаження/розвантаження включено до ціни товару (п. 3.4 договору). Право власності на товар переходить до покупця з моменту приймання товару в місці поставки. Покупець зобов`язується забезпечити приймання товару в місці поставки уповноваженою особою покупця з обов`язковим підписанням накладної (п. 3.5 договору). Датою поставки вважається дата підписання видаткової накладної уповноваженою особою покупця (п. 3.8 договору). Покупець зобов`язується підписати видаткову накладну в день поставки товару належної якості, у випадку наявності претензій щодо якості товару протягом 5ти робочих днів надати продавцю письмову вмотивовану відмову від її підписання. У випадку невиконання покупцем вимог цього пункту видаткова накладна вважається підписаною, а товар прийнятий без зауважень (п. 3.9. договору). 
Розділом 6 договору визначено відповідальність сторін. Зокрема, п. 6.1 договору передбачено, що за порушення строку поставки, зазначеного у Специфікації, продавець виплачує покупцю неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент виникнення прострочення, від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення поставки.
Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.06.2020, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 10.1 договору).
Договір підписано уповноваженими представниками сторін, підписи яких скріплено печатками.
Згідно з п. 1.2 договору, найменування,  кількість, ціна, порядок, строки і місце поставки товару зазначаються у Специфікаціях, які підписуються сторонами і є невід`ємною частиною цього договору.
Так, у Специфікації № 1 від 25.09.2019, яка підписана сторонами, визначено, що поставці підлягають конструкції алюмінієві в кількості – 1 206,61 м2, вартістю                     2 714 872 грн 50 коп., конструкції алюмінієві в кількості – 145 м2 вартістю 65   250,00 грн. Загальна вартість товару з ПДВ складає 3 336 147,00 грн.
Порядок та строки оплати – передоплата (аванс) у сумі 2 400 000,00грн. протягом 3 (трьох) банківських (робочих) днів з моменту виставлення рахунків на оплату; остаточний розрахунок протягом 3 (трьох) банківських (робочих) днів з моменту відвантаження товару та підписання видаткових накладних. Строк поставки товару – до 31 січня 2020 року згідно виконання умов оплати п. 3 цієї Специфікації. Місце поставки товару – 61166, Харківська область, м. Харків, Шевченківський район, вул. Серпова, будинок 4.
Також, у Специфікації № 2 від 05.12.2019, яка підписана сторонами та є невід`ємною частиною договору, сторони визначили, що поставці підлягають блоки віконні із ПВХ в кількості – 673,223 м2 , вартістю 1 110 817,83 грн., блоки дверні із ПВХ в кількості – 47,23 м2 вартістю 99 183,00 грн.  Загальна вартість товару з ПДВ складає 1 452 000,99 грн. 
Порядок та строки оплати – 100% передоплата в сумі 1 452 000,99 грн. протягом 3 (трьох) банківських (робочих) днів з моменту виставлення рахунку на оплату. Строк поставки товару – до 31 січня 2020 року згідно виконання умов оплати п.3 цієї Специфікації. Місце поставки товару – 61166, Харківська область, м. Харків, Шевченківський район, вул. Серпова, будинок 4.
На підтвердження перерахування на користь відповідача коштів у загальній сумі 5 287 000,00 грн., позивачем надані платіжні доручення: від 25.09.2019                             № 1603629 на суму 800   000,00 грн.; від 08.10.2019 № 1603668 на суму 500 000,00 грн.; від 08.10.2019 № 1603669 на суму 100 000,00 грн.; від 29.10.2019 № 1603744 на суму 1 000 000,00 грн.; від 09.12.2019 № 1603886 на суму 1 452 000,00 грн.; від 27.01.2020 № 1604052 на суму 200   000,00 грн.; від 29.01.2020 № 1604062 на суму 225 000,00 грн.; від 28.02.2020 № 1604174 на суму 350 000,00 грн.; від 03.03.2020            №   1604178 на суму 160 000,00 грн.; від 13.03.2020 № 1604207 на суму 500 000,00 грн. 
При цьому, позивач наполягає, що відповідачем у встановлений договором строк до 31.01.2020 товар позивачу поставлено не було.
Задовольняючи позов у повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача на користь позивача  підлягає стягненню 1 901 410,48 грн., у тому числі: 1   434   999,01 грн. – безпідставно одержані грошові кошти, 338 310,06 грн. – пеня,      59 370,41 грн – 3% річних, 68 731,00 грн. – інфляційні втрати.
Заявник апеляційної скарги не погодився з даною позицією суду першої інстанції та звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій послався на необґрунтованість рішення суду першої інстанції та не встановлення судом дійсних обставин справи, на підтвердження яких додав до апеляційної скарги відповідні докази.
Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про часткову обґрунтованість апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Частиною 1  статті 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).
Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій   статті 509 Цивільного кодексу України, за якою зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Договір від 25.09.2019 року № 5/09-19, укладений між сторонами у даній справі, за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.
Загальні положення про купівлю-продаж визначені главою 54 Цивільного кодексу  України.
Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За правилами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. 
Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( ст.530 Цивільного кодексу України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).
За умовами п. 3.1 договору, поставка товару здійснюється партіями відповідно до підписаних сторонами Специфікацій. 
Як свідчать матеріали справи, між сторонами було підписано:
- специфікацію №1 від 25.09.2019 року до договору №5/09-19 від 25.09.2019 року на загальну суму 3   336 147,00 грн, за якою поставці підлягали конструкції алюмінієві у кількості 1 206,61 м2 та 145 м2. Передоплата за специфікацією №1 складає              2   400 000,00 грн.;
- специфікацію №2 від 05.12.2019 року до договору №5/09-19 від 25.09.2019 року на загальну суму 1 452 000,99 грн, за якою поставці підлягають блоки віконні із ПВХ у кількості 673,223 м2 та блоки дверні із ПВХ 47,23 м2. Згідно умов специфікації передоплата здійснюється у 100 % розмірі та складає 1 452   000,99 грн.
Загальна сума специфікацій № 1 та № 2 становить 4 788147,99 грн.
Загальна сума передоплати за договором та специфікаціями №1 та №2 до договору становить 3 852 000,99 грн.
Строк поставки товару – до 31 січня 2020 року.
Зважаючи на те, що дані специфікації підписані сторонами та скріплені  печатками, а також те, що даний факт не заперечується сторонами по справі, то викладені в них умови слід вважати погодженими.
Відповідачем до справи надано копію специфікації №3 від 05.12.2019 року на суму 1 451 641,06 грн., яка є одностороннім документом, засвідченим стороною відповідача. При цьому, дана специфікація №3 не містить підпису уповноваженого представника позивача та не скріплена печаткою позивача. Позивачем заперечується підписання зазначеної специфікації.
У зв`язку з цим, слід наголосити на тому, що специфікація  не може вважатися  доказом, який підтверджує факт здійснення господарської операції.
Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Відповідно до статей 526, 525 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Факт належного виконання зобов`язання повинен підтверджуватися первинними документами, котрі відповідають вимогам «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» та ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із ст. ст. 1,9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську діяльність. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання;назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;
особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Для з`ясування правової природи як господарської операції, так і договору (укладенням якого опосередковувалося виконання цієї операції) необхідно вичерпно дослідити фактичні права та обов`язки сторін у процесі виконання операції, фактичний результат, до якого прагнули учасники такої операції. Зважаючи на принцип превалювання сутності над формою, слід враховувати, що фактичне здійснення господарської операції повинно підтверджуватися, в тому числі, і реальним джерелом походження товару (його виробництва, попередньої купівлі тощо) в обсязі, зазначеному у первинному документі.
На підтвердження факту поставки товару за договором,  відповідачем надані до справи наступні докази ( у копіях):
- договір купівлі-продажу №2509/01ал від 25.09.2019 року, укладений між ТОВ «Гуд Він ХХІ» (продавець) та ТОВ «Східноукраїнська будівельна компанія» (покупець), за яким продавець зобов`язався передати у власність покупця конструкції алюмінієві, які надалі іменуються «Товар», а покупець зобов`язався прийняти і оплатити товар на умовах визначених цим договором (п. 1.1 договору), а також специфікацію №1 до договору щодо  поставки конструкцій алюмінієвих у кількості 1         134 м2 та 145 м2, за якою узгоджено місце поставки товару за адресою: 61166, Харківська область, м. Харків, Шевченківський район, вул. Серпова, буд. 4, та технічну специфікацію №1 від 25.09.2019;
рахунок на оплату № 4438 від 25.09.2019 на суму 3 086 150,00 грн., виставлений продавцем, ТОВ «Гуд Він ХХІ», покупцю - ТОВ «Східноукраїнська будівельна компанія»;
- договір купівлі-продажу №0512/01мп від 05.12.2019 року, укладений між ТОВ «Гуд Він ХХІ» (продавець) та ТОВ «Східноукраїнська будівельна компанія» (покупець), за яким продавець зобов`язався передати у власність покупця блоки віконні та дверні із ПХВ, які надалі іменуються «Товар», а покупець зобов`язався прийняти і оплатити товар на умовах визначених цим договором (п. 1.1 договору), а також специфікацію №1 до договору щодо поставки блоків віконних із ПВХ у кількості 454,326 м2 та блоків дверних із ПВХ у кількості 6,72 м2, за якою визначено місце поставки товару за адресою: 61166, Харківська область, м. Харків, Шевченківський район, вул. Серпова, буд. 4, та технічну специфікацію №1 від 05.12.2019;
-рахунок на оплату № 6028 від 05.12.2019 на суму 817 217,10 грн., виставлений  продавцем, ТОВ «Гуд Він ХХІ», покупцю -ТОВ «Східноукраїнська будівельна компанія».
Судова колегія зауважує, що у специфікаціях №1 від 25.09.2019 року та №2 від 05.12.2019 року до договору №5/09-19 від 25.09.2019 року,укладеного між позивачем та відповідачем, сторонами погоджено поставку конструкцій алюмінієвих у кількості    1  206,61 м2 та 145 м2, а також блоків віконних із ПВХ у кількості 673,223 м2 та блоків дверних із ПВХ у кількості 47,23 м2. 
В той же час у специфікаціях до договорів купівлі продажу, укладених між відповідачем та ТОВ «Гуд Він ХХІ» узгоджено поставку конструкцій алюмінієвих у кількості 1 134 м2 і 145 м2, та блоків віконних із ПВХ у кількості 454,326 м2 і блоків дверних із ПВХ у кількості 6,72 м2.
Тобто, кількість товару обумовленого договорами, укладеними між відповідачем та ТОВ «Гуд Він ХХІ» є меншою ніж кількість товару, поставку якого обумовлено сторонами у договорі №5/09-19 від 25.09.2019 року та специфікаціях № 1 та № 2 до нього.
Крім того, на підтвердження факту поставки товару відповідачем надано документи, підписані між ним та ТОВ «Гуд Він ХХІ», а саме: видаткову накладну №0302/037 від 03.02.2020 року та товарно транспортну накладну №Р0302/037 від 03.02.2020 року до неї;  видаткову накладну №1103/016 від 11.03.2020 року та товарно транспортну накладну №Р1103/016 від 11.03.2020 року до неї; видаткову накладну №0306/028 від 03.06.2020 року та товарно транспортну накладну №Р0306/028 від 03.06.2020 року до неї, -  за якими на виконання умов договорів купівлі-продажу, укладених між ТОВ «Гуд Він ХХІ» та ТОВ «Східноукраїнська будівельна компанія» (ТОВ «СУБК»), передано, а ТОВ «СУБК» прийнято обумовлений договорами товар, блоки віконні із ПВХ у кількості 423,238м2,  конструкції алюмінієві у кількості 925,3 м2.
Апелянт наголошує, що після поставки алюмінієвих конструкцій, блоків дверних та віконних іх ПВХ зі сторони ТОВ «ГудВін ХХІ» на користь ТОВ СУБК», ТОВ «СУБК» було виставлено на адресу позивача(покупця за договором № 5/09-19 від 25.09.2019) первинно-бухгалтерську документацію про продаж та поставку Товару на загальну суму 1 472 771,34 грн., про що продавцем ТОВ «Східноукраїнська будівельна компанія» було складено і видано видаткову накладну № 13 від 01.06.2020  та виставлено рахунок на відповідну суму за № 13 від 01.06.2020.
Також, відповідачем було виставлено на адресу позивача первинно-бухгалтерську документацію про продаж та поставку Товару на загальну суму       2   872 081,56 грн., про що продавцем ТОВ «Східноукраїнська будівельна компанія» було складено і видано видаткову накладну № 14 від 03.06.2020 та виставлено рахунок на відповідну суму за № 14 від 03.06.2020.
Проте, зазначені накладні позивачем не підписані. 
Позивач наполягає та доводить, що у зв`язку з неможливістю надсилання кореспонденції на адресу відповідача (місцезнаходженням якого є м. Луганськ, непідконтрольна територія), ним (позивачем) було направлено на адресу директора відповідача (згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності  на нерухоме майно) листи  з відмовою  від підписання накладних, з підстав невідповідності вартості товару та  узгодженій сторонами площі, та якості товару (копії надані до справи).
Водночас, обґрунтовуючи незаконність рішення суду першої інстанції, заявник апеляційної скарги вказує на те, що спірний товар був замовлений для проведення робіт в новозбудованому будинку №4 по вулиці Серповій в м. Харкові і саме за цією адресою ТОВ «Гуд Він ХХІ» здійснювалася поставка товару за договорами, укладеними між відповідачем та ТОВ «Гуд Він ХХІ».
Так, дійсно у специфікаціях №1 від 25.09.2019 року та №2 від 05.12.2019 року, які є невід`ємною частиною договору №5/09-19 від 25.09.2019 року, сторонами узгоджено місце поставки товару за адресою: 61166, Харківська область, м. Харків, Шевченківський район, вул. Серпова, буд. 4.
Згідно підписаних та скріплених між сторонами специфікацій до договорів купівлі - продажу, укладених між відповідачем та ТОВ «Гуд Він ХХІ», а також наданих на підтвердження виконання прийнятих на себе зобов`язань за договорами, товарно-транспортних та видаткових накладних, поставка товару мала відбуватися за адресою: 61166, Харківська область, м. Харків, Шевченківський район, вул. Серпова, буд. 4.
Проте, відповідачем не надано жодного належного та достатнього доказу, на підтвердження виконання ним прийнятих на себе зобов`язань щодо поставки (передання) позивачеві товару саме за договором №5/09-19 від 25.09.2019 року.
Документи по взаємовідносинах відповідача з ТОВ «Гуд Він ХХІ» не можуть бути належними та достатніми доказами поставки відповідачем позивачу товару за договором №5/09-19 від 25.09.2019, укладеним між позивачем та відповідачем, оскільки стосуються виконання інших договорів, укладених між відповідачем та ТОВ «Гуд Він ХХІ».
Зміст договору №5/09-19 від 25.09.2019 свідчить про відсутність у договорі  можливості виконання зобов`язань відповідача з постачання товару позивачеві іншою, конкретно визначеною особою, за іншим договором.
У договорах, укладених між відповідачем та ТОВ «Гуд Він ХХІ», у ТОВ «Гуд Він ХХІ» відсутнє право  виконувати прийняті на себе зобов`язання на користь третьої особи, ТОВ «Юкрейн Кепітел Білдінг», за іншим договором. 
Матеріали справи не містять також і доказів, які б з об`єктивною достовірністю дозволяли встановити факт отримання, надходження у розпорядження позивача від відповідача відповідного товару за договором №5/09-19 від 25.09.2019.
Вирішуючи питання щодо правового характеру перерахованих позивачем на користь відповідача грошових коштів у сумі 1 434 999,01 грн. колегія суддів бере до уваги наступні обставини справи.
Як свідчать матеріали справи, згідно з умовами п.2.1. договору № 5/09-19 від 25.09.2019, загальна вартість цього договору становить 4 788 150,00 грн. та складається з сум Специфікацій до цього договору.
У Специфікації № 1 від 25.09.2019, яка підписана сторонами, визначено загальну вартість товару з ПДВ у сумі 3 336 147,00 грн.
У Специфікації № 2 від 05.12.2019, яка підписана сторонами, визначено   загальну вартість товару з ПДВ  у сумі 1 452 000,99 грн. 
Отже, загальна вартість сум по специфікаціям №1 та №2 становить                     4 788 147,99 грн.
На підтвердження перерахування на користь відповідача коштів за договором 
позивачем надані платіжні доручення: від 25.09.2019 №1603629 на суму                   800 000,00 грн.; від 08.10.2019 № 1603668 на суму 500 000,00 грн.; від 08.10.2019      № 1603669 на суму 100 000,00 грн.; від 29.10.2019 №1603744 на суму                                1 000 000,00 грн.; від 09.12.2019 №1603886 на суму 1 452 000,00 грн.; від 27.01.2020 № 1604052 на суму 200 000,00 грн.; від 29.01.2020 №1604062 на суму 225 000,00 грн.; від 28.02.2020 № 1604174 на суму 350 000,00 грн.; від 03.03.2020 №1604178 на суму 160 000,00 грн.; від 13.03.2020 № 1604207 на суму 500 000,00 грн. (у загальній сумі     5 287 000,00 грн.).
Отже, сума 4 788 147, 99 грн. отримана відповідачем на законній правовій підставі, якою є договір купівлі-продажу № 5/09-19 від 25.09.2019, укладений між сторонами, невід`ємною частиною якого є підписані сторонами Специфікація № 1 від 25.09.2019 на  суму 3 336 147,00 грн. та Специфікація № 2 від 05.12.2019 на суму        1   452 000,99 грн.
При цьому розмір попередньої оплати у даному випадку не має значення.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про перевищення позивачем оплати за договором у сумі  498 852,01 грн., помилковість доводів відповідача про договірний характер вказаних грошових коштів та вважає їх одержаними у позадоговірному порядку, як безпідставно отримані.
Помилковими є і доводи позивача про отримання відповідачем суми 936 147,00 грн. в позадоговірному порядку.
Зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна виникає відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України. 
Згідно з положеннями ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. 
Наявність певної правової підстави для набуття особою майна виключає застосування до неї положень ст. 1212 Цивільного кодексу України, якщо згадана підстава продовжує існувати.
Зокрема, з огляду на положення ст.ст. 11, 202, 509, 626 ЦК України достатньою підставою для набуття (збереження) майна може бути укладений між відповідними особами договір. Отже, набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.
З огляду на викладене, чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною підставою набуття майна (отримання грошових коштів), що виключає можливість застосування до відповідних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України.
Водночас, сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору. Водночас сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором, зокрема переплата понад визначену в договорі суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі відповідного договору.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 920/169/18.
Уклавши 25.09.2019 договір купівлі-продажу № 5/09-19, сторони у п.2.1. узгодили ціну договору та порядок її визначення (складається з суми специфікацій). 
Однак, як зазначено вище, позивачем надмірно перераховано грошові кошти у сумі 498 852,01 грн. 
Матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів наявності правових підстав набуття відповідачем грошових коштів у сумі                   498   852,01 грн., які позивачем перераховані на його користь. 
Отже, сплачені позивачем понад визначену в договорі купівлі-продажу від 25.09.2019 року № 5/09-19 ціну, з урахуванням специфікацій №1 та №2 (4 788 147, 99 грн.), грошові кошти у сумі 498 852,01 грн. підлягають поверненню відповідачем на користь позивача з визначених у ст. 1212 ЦК України підстав.  
Вимоги позивача про повернення суми 936 147,00 грн. на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України, є необґрунтованими та підлягають залишенню без задоволення. 
При цьому, відповідач у змісті апеляційної скарги стверджує про безпідставність стягнення з нього штрафних санкцій у вигляді пені нарахованої на суму вартості товару за договором у розмірі 4 788 147,99 грн, так як у нього не виникло зобов`язання з повернення вказаних грошових коштів, а сплата пені не звільняє від обов`язку поставити обумовлений умовами договору та специфікацій до нього товар.
Згідно із статтею 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (п.3 ч. 1 ст.611 ЦК України). 
Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.
Штрафними санкціями, в розумінні ст.230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором (ст.231 ГК України).
Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з ч. 2   ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.
Відповідно до п. 6.1 договору №5-09/19 від 25.09.2019 року, за порушення строку поставки, зазначеного у специфікації, продавець виплачує покупцю неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент виникнення прострочення від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення поставки.
Враховуючи умови укладеного між сторонами договору та приписи наведених правових норм, заявлена позивачем пеня за своєю суттю є штрафною неустойкою.
Аналіз юридичного змісту та правової суті даного пункту договору свідчить про те, що право на нарахування та стягнення неустойки (пені) в узгодженому у ньому розмірі виникає у покупця з дня прострочення поставки товару та здійснюється за кожен день прострочення. При цьому, наявність обов`язку продавця поставити узгоджений у специфікаціях товар не звільняє останнього від відповідальності за порушення строків виконання свого зобов`язання.
У свою чергу суд зауважує, що даний пункт договору з огляду на встановлений ст. 627 ЦК України принцип свободи договору був погоджений між сторонами за взаємною згодою та на основі вільного волевиявлення, та, як наслідок, є обов`язковим для виконання. 
Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача пені, нарахованої на суму вартості несвоєчасно поставленого товару у розмірі                      4 788   147,99 грн. за період прострочення з 01.02.2020 року по 16.06.2020 року у розмірі 338 310,06 грн.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму 5 287 000,00 грн. на підставі приписів ч. 2    ст. 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до   ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 Цивільного кодексу України входить до розділу I "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
При цьому, за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати
Згідно Специфікацій №1 та №2 до договору №5/09-19 від 25.09.2019 було визначено загальну вартість товару, який підлягав поставці до 31.01.2020 року, у сумі 4  788  147,99 грн.
Однак, зобов`язання з поставки товару на суму 4 788 147,99грн. носить майновий, а не грошовий характер, що виключає можливість захисту позивачем своїх прав шляхом стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат у визначеному ст. 625 ЦК України порядку.
А тому є необгрунтованою позиція суду першої інстанції про можливість нарахування та стягнення трьох відсотків річних та інфляційних на суму                        4 788 147,99 грн. товару, який мав бути поставлений за специфікаціями № 1 та № 2 до договору. 
При цьому, перераховані позивачем на користь відповідача грошові кошти у сумі 498   852,01 грн. є безпідставно одержаними.
Нарахування передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України втрат на суму безпідставно одержаних відповідачем коштів у розмірі 498 852,01 грн. з огляду на їх позадоговірний характер є обгрунтованим.
Проте, вирішуючи питання про момент настання строку, з якого у позивача виникає право на нарахування трьох відсотків річних та інфляційних на підставі ст. 625 ЦК України слід виходити з положень ст. 530 ЦК України, якою встановлені загальні підстави обчислення строків (термінів) виконання зобов`язання. 
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Таким чином, обов`язок відповідача з повернення безпідставно одержаних грошових коштів у сумі 498 852,01грн. виникає на наступний день з дня закінчення встановленого законом семиденного строку, який слід відраховувати з моменту відповідної вимоги  позивача.
У матеріалах справи відсутні докази, якими б підтверджувався факт звернення позивача з вимогою до відповідача про повернення грошових коштів у розмірі зазначеної суми.
А тому зазначений строк має відраховуватися починаючи з дня звернення позивача з позовною заявою, яка містить вимогу до відповідача про повернення  грошових коштів, зокрема, у сумі 498   852,01 грн., до суду, а саме з 26.06.2020 року.
Зі змісту розрахунків позивача вбачається, що нарахування трьох відсотків річних здійснено за період з 01.02.2020 року по 16.06.2020 року, нарахування інфляційних проведено за період лютий-квітень 2020 року, тобто до 26.06.2020 року.
Отже, висновок суду першої інстанції про обгрунтованість нарахування визначених ст. 625 ЦК України втрат на негрошове зобов`язання, а також на суму безпідставно одержаних відповідачем коштів є безпідставним та таким, що суперечить положенням чинного законодавства.
За результатами апеляційного провадження, Східним апеляційним господарським судом встановлено нез`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для скасування рішення господарського суду Луганської області від 07.09.2020 року у справі №913/371/20 в частині задоволення позову про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Східноукраїнська будівельна компанія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юкрейніен Кепітел Білдинг"  грошових коштів у сумі 936 147,00 грн., 3% річних у сумі 59 370,41 грн., інфляційних втрат у сумі 68 731,00 грн., судового збору у сумі 15   963,73 грн., та прийняття нового рішення  у справі №913/371/20 про відмову у задоволенні позову в цій частині.
В іншій частині рішення господарського суду Луганської області від 07.09.2020 року (повне рішення складено 10.09.2020 року) у справі №913/371/20 підлягає залишенню без змін.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору у справі №913/371/20 покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.
Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат та стягнення з          позивача витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
Дослідивши матеріали справи, клопотання відповідача, Східним апеляційним господарським судом встановлено наступне.
Відповідно до ст. 1312 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. 
Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено ст.16 Господарського процесуального кодексу України.
Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених Законом                    (ч. 2 ст.16 ГПК України).
Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
За змістом  статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"  договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (стаття 30 зазначеного Закону).
Відповідно до ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).
Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 129 ГПК України).
Наявні у справі та надані відповідачем докази свідчать, що між ТОВ «Східноукраїнська будівельна компанія» (ТОВ «СБК»), далі – Клієнт, та Адвокатським об`єднанням «Мамай, Самілик та партнери», далі – Адвокатське об`єднання», укладено договір № 14/03/14-12/2020/МСП про надання професійної правової (правничої) допомоги від 14.12.2020, відповідно до умов п.1.1. якого Адвокатське об`єднання зобов`язується виключно за завданням другої сторони (Клієнта) надати правову допомогу щодо представництва  та захисту інтересів Клієнта, іншої правової допомоги та послуг, які визначаються у Завданні, в рамках врегулювання виниклого у Клієнта із його контрагентом господарського спору за укладеним між ними договором № 5/09-19 купівлі-продажу від 25.09.2019, що став предметом судового розгляду в рамках господарської справи № 913/371/20, а Клієнт зобов`язується оплатити Адвокатському об`єднанню зазначену послугу, в  порядку та на умовах, визначених договором та/або Завданням.
Клієнт доручає та оплачує послуги, гонорар успіху, витрати, а Адвокатське об`єднання, в т.ч. через адвоката, бере на себе зобов`язання здійснювати дії, визначені в узгодженому Сторонами Завданні, у спосіб, визначений у п.1.3. зазначеного договору. 
За надання правової допомоги Клієнт (Замовник) здійснює оплату послуг Адвокатського об`єднання у розмірі, зокрема, по господарським справам – від 1500,00 грн. за одну годину фактично наданих послуг. За загальним правилом, якщо інше не передбачено Сторонами в узгодженому Завданні, у разі досягнення Адвокатським об`єднанням позитивного або частково позитивного результату на користь Клієнта, Клієнт зобов`язаний в порядку та строки, визначені п.п.6.3.-6.5. договору, сплатити на користь Адвокатського об`єднання додатковий гонорар успіху в розмірі 2% від суми (розміру) майнової вигоди, яку отримав Клієнт в результаті надання йому Адвокатським об`єднанням правових послуг та ухвалення на користь Клієнта судового рішення  відповідної інстанції та спеціалізації (п.6.1. договору).
Сторони домовилися, що оплата за поточну роботу здійснюється в безготівковій формі протягом 3 (трьох) календарних днів з дня підписання Завдання та/ або виставленого рахунку (п. 6.2. договору).  
Оплата гонорару успіху здійснюється у наступному порядку (п.6.3.договору): протягом 15 днів від дня досягнення Адвокатським об`єднанням  позитивного або частково позитивного результату, незалежно від факту набрання відповідним судовим рішенням законної сили чи виникнення правової визначенності в узгодженій Сторонами іншій події, Клієнт зобов`язаний сплатити Адвокатському об`єднанню 25% від узгодженої суми гонорару успіху, визначеної договором та/або Завданням; після набрання судовим рішенням законної сили Клієнт протягом 5 днів сплачує Адвокатському об`єднанню 75% від суми гонорару успіху, визначеної договором та /або Завданням. 
14.12.2020 між Адвокатом Мамай А.С. та Клієнтом ТОВ «Східноукраїнська будівельна компанія» укладено договір про надання правової (правничої) допомоги (приєднання до договору про надання  професійної правничої допомоги).
Вартість послуг адвоката та порядок оплати відповідно до цього договору визначається основним договором(п.3 договору).
Відповідачем до апеляційної скарги надано також:
- Завдання (калькуляція-рахунок) № 1 до договору № 14/03/14-12/2020/МСП про надання професійної правової (правничої) допомоги від 14.12.2020 (підписане сторонами), згідно з яким, виходячи з визначеного переліку робіт з урахуванням кількості часу, необхідного для виконання доручення (надання послуги) визначено загальну вартість виконання доручення (надання послуги) у загальній сумі  від           14 250,00 грн.;
- Звіт (Акт) № 1 від 17.12.2020 наданих правових послуг до договору № 14/03/14-12/2020/МСП від 14.12.2020 про надання професійної правової (правничої) допомоги (підписаний сторонами), згідно з яким сторони склали цей звіт про те, що згідно з договором Адвокатським об`єднанням були надані послуги з надання правничої допомоги у кількості 9,5 годин, з переліком наданих послуг та зазначенням ціни кожної послуги, на загальну суму 14 250,00 грн.
Сторони дійшли згоди, що Адвокатське об`єднання виконало свої зобов`язання за договором на загальну суму 14 250,00 грн., а Клієнт зобов`язався оплатити вказану суму протягом 3х днів з дня підписання цього Звіту. Крім того, при ухваленні апеляційним господарським судом судового рішення на користь Клієнта (про повне або часткове задоволення підготовленої Адвокатським об`єднанням апеляційної скарги), Клієнт зобов`язаний сплатити на користь Адвокатського об`єднання гонорар успіху у розмірі 2% від суми майнової вигоди (позитивного результату), яке отримає Клієнт в результаті повного або часткового задоволення апеляційної скарги, а саме: у разі повного задоволення  апеляційної скарги – у розмірі 38 028,20 грн., у разі часткового задоволення апеляційної скарги і зменшення суми боргу, яка підлягає стягненню з Клієнта на користь позивача -2% від різниці між ціною позову позивача (загальним розміром його позовних вимог) та сумою, що остаточно буде стягнута з Клієнта на користь позивача за відповідним судовим рішенням суду апеляційної інстанції. Акт підписаний сторонами без зауважень.;
- рахунок-фактуру № СФ-0000003 від 17.12.2020 на суму 14   250,00 грн; 
- платіжне доручення № 87 від 18.12.2020  на суму  14  250,00 грн. (оплата вартості послуг за правову допомогу згідно договору № 14/03/14-12/2020/МСП від 14.12.2020 та звіту (акта) № 1 від 17.12.2020 до договору. 
Фактичне надання адвокатом Мамай А.С. правничої допомоги відповідачу у суді апеляційної інстанції підтверджено матеріалами апеляційного провадження.
        Оцінивши в сукупності надані позивачем докази, колегія суддів дійшла висновку, що вони можуть бути прийняті як належні.
За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 статті 126 ГПК України).
Представник позивача проти розміру заявлених витрат на правничу допомогу не заперечував.
При визначенні суми відшкодування адвокатських витрат, суд має виходити з критерію їх реальності (встановлення їхньої дійсності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. У рішенні ЄСПЛ "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з правовою позицією, що викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Враховуючи наведене та приймаючи до уваги принцип співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також загальні засади законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про стягнення правничих витрат.
Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції також враховує правову позицію, висловлену Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі                              № 922/445/19, згідно з якою загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. 
Стосовно заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 38 028,20 грн., які за умовами договору № 14/03/14-12/2020/МСП про надання професійної правової (правничої) допомоги від 14.12.2020 є додатковим гонораром адвоката за вирішення справи на користь клієнта в суді апеляційної інстанції, судова колегія зазначає наступне. 
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 вирішено виключну правову проблему щодо можливості віднесення до судових витрат додаткового гонорару, передбаченого договором про надання правничої допомоги, залежно від результатів розгляду справи, тобто, так званого гонорару успіху. 
У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. У контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх співмірність із ціною позову, складністю справи та її значенням для заявника.
Зазначений висновок відповідає позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі Іатрідіс проти Греції тлумачить гонорар успіху як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§ 55). 
Судом апеляційної інстанції враховано, що відповідна сума, обумовлена сторонами до сплати у договорі, під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат.
Відповідно до   ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Враховуючи наведене, беручи до уваги висновок суду про часткове задоволення позовних вимог та часткове задоволення вимог апеляційної скарги, витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.
Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 270, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Східноукраїнська будівельна компанія" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Луганської області від 07.09.2020 у справі         №913/371/20 скасувати в частині задоволення позову та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Східноукраїнська будівельна компанія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юкрейніен Кепітел Білдинг"  грошових коштів у сумі 936 147,00 грн., 3% річних в сумі 59 370,41 грн., інфляційних втрат в сумі 68 731,00 грн., судового збору у сумі 15  963,73 грн.

Прийняти нове рішення   у справі № 913/371/20 про відмову в задоволенні позову в цій частині .

Викласти резолютивну частину рішення господарського суду Луганської області від 07.09.2020 у справі  №913/371/20 в наступній редакції:

«Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Юкрейніен Кепітел Білдинг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Східноукраїнська будівельна компанія" про стягнення 1 901 410,48 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Східноукраїнська будівельна компанія"(м. Алчевськ Луганської області, ідентифікаційний код 32898963) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юкрейніен Кепітел Білдинг" (м. Харків, ідентифікаційний код 33477397) кошти у сумі 498  852,01 грн., пеню у сумі 338  310,06 грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 12 557,43 грн.

В іншій частині вимог – відмовити.»

В іншій частині рішення господарського суду Луганської області від 07.09.2020    (повне рішення складено 10.09.2020)  у справі №913/371/20 залишити без змін.
                                                 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юкрейніен Кепітел Білдинг" (м. Харків, ідентифікаційний код 33477397) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Східноукраїнська будівельна компанія" ( м. Алчевськ Луганської області, ідентифікаційний код 32898963)  23  945,59 грн.  витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги;  29 260,70 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Господарському  суду Луганської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки                  оскарження визначені ст.ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

                    Повний текст постанови складено   10.03.2021 

Головуючий суддя                                                                    Н.М. Дучал

Суддя                                                                                           О.І. Склярук  

Суддя                                                                                           В.В. Россолов