Номер провадження: 22-ц/813/2293/21 
Номер справи місцевого суду: 495/6911/19
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.01.2021 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 495/6911/19

Номер провадження: 22-ц/813/2293/21

Одеській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи: 
- позивач – Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ПЗУ Україна»,
- відповідач –  ОСОБА_1 , 
- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Здорово»,

розглянувши у передбаченому статтею 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предметп спору – Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Здорово», про відшкодування завданої майнової шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Прийомової О.Ю. 25 листопада 2019 року, 

встановив:

У серпні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі – СК «ПЗУ Україна») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь СК «ПЗУ Україна» суму матеріальної шкоди в розмірі - 30 327,08грн..
СК «ПЗУ Україна»обґрунтує свої позовні вимоги тим, що між СК «ПЗУ Україна» і ОСОБА_2 було укладено договір комплексного добровільного страхування приватного майна загальної цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, транспортного засобу та багажу, що ним перевозиться, серії RZ № 022568 від 13.03.2018 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме - автомобіля Volkswagen Caddy, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1 . 01.07.2018 року в Одеській області в м. Білгород-Дністровський, смт. Затока сталася ДТП, за участю застрахованого автомобіля, під управлінням ОСОБА_2 , та автомобіля Tayota Carina, державний реєстраційний номер - НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 ..
З повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (у формі Європротоколу) особою винною в скоєнні адміністративного правопорушення, що призвело до настання ДТП, є водій ОСОБА_1 ..
За звітом № PZU /199420 від 23.07.2018 року вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, складає - 34 019,49 грн.. 
Згідно умов договору страхування СК «ПЗУ Україна» сплатило страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі - 30 327,08 грн.. 
При цьому, позивачем відповідно до п. 11.9.3 договору комплексного добровільного страхування приватного майна загальної цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, транспортного засобу та багажу, що ним перевозиться, серії RZ № 022568 зараховано частину відшкодування в розмірі - 237 грн. в рахунок погашення недоотриманої страхової премії шляхом проведення акту взаємозаліку.
Оскільки відповідач не відшкодував шкоду, згідно з положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», позивач отримав право вимоги на таке відшкодування, а відповідач повинен відшкодувати шкоду позивачу у примусовому порядку (а. с. 1 – 4).
У судове засідання суду першої інстанції учасники справи не з`явились (а. с. 79).
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 листопада 2019 року вищенаведений позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь СК «ПЗУ Україна»  в порядку  регресу суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі – 30 090, 08 грн..
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь СК «ПЗУ Україна» судовий збір у розмірі – 1 921 грн..
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що місцевий суд погодився з доводами позивача про те, що він має право на відшкодування вартості  матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу Volkswagen Caddy, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1 , проте не у розмірі - 30 327,08 грн, оскільки кошти у сумі - 237 грн. за умовами договору комплексного добровільного страхування приватного майна загальної цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, транспортного засобу та багажу, що ним перевозиться, серії RZ № 022568 від 13.03.2018 року (п. 2.28) це - страхова премія. Тобто, плата за страхування – грошова сума, яку страхувальник зобов`язаний сплатити страховику згідно умов договору страхування.
Таким чином враховуючи, що відповідачем було здійснено дорожньо-транспортну пригоду, що встановлено повідомленням про ДТП (Європротоколом), враховуючи той факт, що позивачем було відшкодовано в повному обсязі шкоду, заподіяну відповідачем  ОСОБА_1  внаслідок ДТП, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем має бути відшкодовано в регресному порядку матеріальну шкоду понесену СК «ПЗУ Україна» у зв`язку із виплатою страхового відшкодування, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме - в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь СК «ПЗУ Україна» в порядку регресу суми фактично сплаченого страхового відшкодування в розмірі – 30 090,08 грн. (а. с. 80 - 85).
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на недоведеність факту його винуватості у вищевказаному ДТП, а тому ОСОБА_1 вважає, що місцевий суд дійшов до хибного висновку про часткове задоволення позову.
У поясненнях до апеляційної скарги  ОСОБА_1  просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилається на незаконність покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на  ОСОБА_1 , який уклав відповідний договір страхування з ПрАТ СК «Здорово».
СК «ПЗУ Україна» згідно наявного у справі рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримало копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та копію апеляційної скарги, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку.
У відзиві на апеляційну скаргу СК «ПЗУ Україна» заперечує проти апеляційної скарги. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Оскаржуване рішення просить залишити без змін. Вказує на те, що у ПрАТ СК «Здорово» не виник обов`язок щодо виплати страхового відшкодування, а тому завдану шкоду повинно бути відшкодовано ОСОБА_1 , як особою – винуватцем у скоєнні вищенаведеного ДТП. 
Матеріали справи також містять відомості щодо отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі апелянтом, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Апеляційним судом було неодноразово вжито заходи щодо направлення копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та копії апеляційної скарги на адресу ПрАТ СК «Здорово». Між тим, поштові відправлення повернулися до апеляційного суду з відмітками - «За закінченням терміну зберігання», «Адресат відсутній». Крім того, на офіційному сайті апеляційного суду було розміщено оголошення про розгляд даної справи.
Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 частини 4, пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 
Відповідно пункту 1 частини 1, частин 2, 4 статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 – 5 цієї частини. 
Дана справа за ціною позову (30 327, 08 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Згідно зі статтею 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників. 
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, письмових пояснень на апеляційну скаргу та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне. 
Частиною 3 статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується в даному випадку, а отже перегляду підлягає оскаржуване рішення виключно в частині позовних вимог задоволених судом першої інстанції у даній справі.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
Згідно з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. 
Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, вірно встановив обставини по справі щодо завдання позивачам шкоди з вини відповідача. Разом з тим, суд дійшов до неправильного вищезазначеного висновку про наявність підстав для стягнення відшкодування завданої шкоди з відповідача. Висновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 629, 979, 980, 999, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192 ЦК України, ст. ст. 3, 5, 6, 9, 22, 37 Закону України «Про страхування») та процесуального (ст. ст. 79, 80, 81, 263, 264 ЦПК України) права, з огляду на наступне.
На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
01.07.2018 року в Одеській області в м. Білгород-Дністровський, смт. Затока сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля під управлінням ОСОБА_2 та автомобіля Tayota Carina, державний реєстраційний номер - НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 (а. с. 21).
Про вказаний випадок було складено Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду у формі Європротоколу.
Європротокол – спеціальний бланк повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди, який заповнюється водіями-учасниками ДТП на місці аварії, потім надається страховику та стає підставою для виплати страхового відшкодування потерпілим. Європротокол може заповнюватися як в паперовому вигляді, на спеціальному бланку, так і в електронній формі, з використанням системи «Електронний Європротокол». 
Європротоколом  можна скористатися при умовах, коли:
- відсутні травмовані (загиблі) люди;
- водії-учасники ДТП мають поліси авто-цивільної відповідальності;
- наявна згода водіїв транспортних засобів - учасників ДТП щодо її обставин;
- у водіїв відсутні ознаки алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів.
У разі невиконання хоча б однієї з зазначених умов, виклик відповідного підрозділу Національної поліції для оформлення ДТП є обов`язковим.
Як вбачається з матеріалів справи, між СК «ПЗУ Україна» і ОСОБА_2 було укладено договір комплексного добровільного страхування приватного майна загальної цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, транспортного засобу та багажу, що ним перевозиться, серії RZ № 022568 від 13.03.2018 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Volkswagen Caddy, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1 (а. с. 6 – 20).
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Tayota Carina, державний реєстраційний номер - НОМЕР_2 , застрахована в ПрАТ «Стархова компанія «Здорово».
Якщо водії скористались Європротоколом (незалежно від його форми), то вони:
- мають право залишити місце ДТП;
- звільняються від обов`язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції України про настання ДТП;
- звільняються від адміністративної відповідальності, передбаченої за спричинення ДТП;
- повинні не пізніше трьох робочих днів з дати ДТП звернутись зі своїм примірником заповненого Європротоколу до страховика, з яким укладали договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
02.07.2018 року ОСОБА_2 звернувся із відповідною заявою про настання страхового випадку по договору страхування Авто КАСКО до свого страхувальника - СК «ПЗУ Україна» (а. с. 22 – 26).
23.07.2018 року ФОПС ОД ОСОБА_3 було складено Звіт № 199420 з оцінки вартості матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Volkswagen Caddy, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1 , пошкодженого в результат ДТП, згідно якого вартість матеріального збитку, заподіяного власникові автомобіля Volkswagen Caddy, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на дату оцінки складає – 34 019,49 грн. (а. с. 28 – 40).
Платіжним дорученням № 19174 від 01.08.2018 року підтверджено виплату на рахунок ОСОБА_2 страхового відшкодування у сумі - 30 090,08 грн. (а. с. 43).
При цьому, позивачем відповідно до п. 2.28 договору комплексного добровільного страхування приватного майна загальної цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, транспортного засобу та багажу, що ним перевозиться, серії RZ № 022568 зараховано частину відшкодування в розмірі - 237 грн. в рахунок погашення недоотриманої страхової премії шляхом проведення акту взаємозаліку (а. с. 10, 42).
Позивач вказує, що Вимогою про відшкодування завданої майнової шкоди намагався повідомити відповідача про необхідність відшкодувати суму сплаченого страхового відшкодування, проте конверт повернувся з відміткою «за терміном зберігання» (а. с. 44 – 47). 
Між сторонами виникли правовідносини щодо стягнення в порядку суброгації матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно статті 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
За приписами частини 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник – особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки – особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Отже, з системного аналізу статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Відповідно до вимог статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно з вимогами цієї статті коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.
За правилами, передбаченими статтями 979, 980, 999 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. 
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).
Згідно з пунктами 9.1, 9.2 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума – це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить - 50 000 грн. на одного потерпілого.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Вказані висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Заперечуючи проти апеляційної скарги, СК «ПЗУ Україна» вказує на те, що у ПрАТ СК «Здорово» не виник обов`язок щодо виплати страхового відшкодування, а тому завдану шкоду повинно бути відшкодовано ОСОБА_1 , як особою – винуватцем у скоєнні вищенаведеного ДТП.
Між тим, матеріали справи не містять доказів того, що ПрАТ СК «Здорово» було відмовлено позивачу у здійсненні страхового відшкодування, позивач не посилається на такі обставини.
Доводи відзиву на апеляційну скаргу про те, що у ПрАТ СК «Здорово» не виник обов`язок щодо виплати страхового відшкодування, оскільки до ПрАТ СК «Здорово» позивач впродовж року з моменту скоєння вищевказаного ДТП не звернувся, а тому СК «ПЗУ Україна» втратило право на отримання відшкодування шкоди від страховика порушника, є такими, які не заслуговують на увагу суду у даному випадку. Вони заслуговували б на увагу у разі звернення до суду з вищевказаним позовом до ПрАТ СК «Здорово».
За правилами глави 5 ЦПК України, а саме частини 1 статті 79 ЦПК України, частини 1 статті 80 ЦПК України, частини 6 статті 81 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Апеляційний суд вважає неспроможними доводи відзиву на апеляційну скаргу, оскільки вони зводяться до фактичного припущення позивача щодо відмови ПрАТ СК «Здорово» позивачу у здійсненні страхового відшкодування.
З огляду на вищевикладене апеляційний суд вважає передчасним звернення до суду з вищевказаним позовом, а тому у задоволенні такого позову необхідно відмовити.
Під час розгляду даної справи суд першої інстанції не звернув увагу на вищевказані висновки Верховного Суду щодо застосування зокрема статті 1187 ЦК України, тому дійшов помилкового висновку про можливість задоволення позову.
Таким чином, апеляційна скарга  ОСОБА_1  є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374, пункту 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного розгляду справи по суті, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, за вищевказаного обґрунтування.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Таким чином, необхідно змінити розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 133, 141 ЦПК України, підлягають стягненню з СК «ПЗУ Україна» на користь  ОСОБА_1  понесені останнім та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір, сплачений останнім за звернення до суду з апеляційною скаргою, у розмірі – 2 881,50 грн. (а. с. 110).
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків передбачених підпунктами а), б), в) вищевказаного пункту.
Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський 
апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, 

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 листопада 2019 року – скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Здорово», про відшкодування завданої майнової шкоди – відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ПЗУ Україна» (код ЄДРПОУ – 20782312) на користь ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою - АДРЕСА_1 , судові витрати в сумі - 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) гривні 50 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе