Ухвала    
 
12 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 757/2763/17-ц
провадження № 61-15884 ск20 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа - державна інспекція з питань праці, про стягнення суми добових за період відрядження, різницю між фактично виплаченою заробітною платою та заробітною платою, виходячи з середнього заробітку та середній заробіток за час затримки розрахунку, 
ВСТАНОВИВ:
У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним вище позовом, у якому просив стягнути з публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») суму добових витрат за період відрядження з 01 вересня                    2014 року по 10 квітня 2015 року для виконання його службових обов`язків у місті Києві у розмірі 50 181,60 грн, різницю між фактично виплаченою заробітною платою та заробітною платою за період відрядження                              з 01 вересня 2014 року по 10 квітня 2015 року та заробітною платою, яка мала бути виплачена виходячи з середнього заробітку перед початком відрядження у розмірі 92 748,08 грн та середній заробіток за весь час затримки проведення остаточного розрахунку з дня звільнення по день фактичного розрахунку у розмірі 871,79 грн.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 суму добових за період відрядження, різницю між фактично виплаченою заробітною платою та заробітною платою, виходячи з середнього заробітку та середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 143 801,47 грн.
Додатковим рішенням Печерського районного суду міста Києва                         від 16 грудня 2019 року стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з дня звільнення по день фактичного розрахунку за період з 11 квітня                2015 року по 26 липня 2019 року у розмірі 1 366 094,93 грн.
Постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 липня 2019 року та додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва                         від 16 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.
У жовтні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга            ОСОБА_1 , в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі судові рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2020 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та запропоновано, відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України, надати суду касаційну скаргу з зазначенням конкретних обов`язкових підстав касаційного оскарження та надати докази сплати судового збору у строк до 11 грудня 2020 року, який ухвалою               від 23 грудня 2020 року був продовжений.
Як на підставу касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосуванняу подібних правовідносинах пункту 1 розділу 1 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня                  1998 року за № 59, у якому визначається поняття службового відрядження. У зв`язку з цим зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо визначення підстав та порядку застосування роботодавцем до працівника дистанційного режиму праці (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
Також заявник вказує на порушення судом норм процесуального права відповідно до пункту 5 частини першої, пункту 4 частини третьої статті 411 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції розглянув справу за його відсутності, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга подана в строк, передбачений статтею 390 ЦПК України, та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до положень частини восьмої статті 394 ЦПК України вухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року на підставі пунктів 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.
Керуючись статтями 389, 394, 395, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження у цій справі.
Витребувати з Печерського районного суду міста Києва цивільну справу                     № 757/2763/17-ц за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа - державна інспекція з питань праці, про стягнення суми добових за період відрядження, різницю між фактично виплаченою заробітною платою та заробітною платою, виходячи з середнього заробітку та середній заробіток за час затримки розрахунку.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 15 березня 2021 року. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                             О. В. Білоконь
О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара