ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2021 року	Львів	Справа № 344/12425/20 пров. № А/857/1267/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді:                                                    Кухтея Р.В.
суддів:                                                                      Шевчук С.М., Шинкар Т.І.
з участю секретаря судового засідання:            Смолинця А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Благодира Сергія Миколайовича на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2020 року  (ухвалене головуючим-суддею Польською М.В. у м. Івано-Франківську) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Івано-Франківської області, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування рішення,
в с т а н о в и в :
У вересні 2020 року адвокат Благодир С.М. звернувся в суд в інтересах ОСОБА_1 із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції Івано-Франківської області (далі – УПП, відповідач-1), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №794875 від 08.09.2020, винесену поліцейським взводу 1 роти 2 батальйону УПП капралом поліції Довжук С.Д., якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), стягнути за рахунок бюджетних асигнувань УПП на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн та судовий збір в розмірі 420,40 грн.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.11.2020 до участі в справі в якості співвідповідача було залучено Департамент патрульної поліції (далі – ДПП). 
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07.12.2020 адміністративний позов було задоволено частково. Скасовано оспорювану постанову та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ДПП на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн та сплачений судовий збір в розмірі 420,80 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині мотивів задоволення позову та зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача Благодир С.М. подав апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить його змінити, зазначивши в мотивувальній частині про те, що капрал поліції Довжук С.Д., під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, істотно порушила право позивача на захист та процедуру її розгляду. Вважає, що резолютивну частину рішення слід змінити та викласти в наступні редакції : «Адміністративний позов Благодира Сергія Миколайовича, який діє в інтересах позивача до УПП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення задовольнити. Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ДП18 №794875 від 08.09.2020 та закрити справу про адміністративне правопорушення. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ДПП на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн та сплачений судовий збір у розмірі 420,80 грн. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в судовому рішенні неповно викладені встановлені обставини, що стосуються клопотання позивача про залучення захисника при розгляді справи відповідачем та не має однозначного висновку про те, чи порушено капралом поліції Довжук С.Д. право позивача на захист та встановлений порядок розгляду справи. Крім того, скасовуючи оспорювану постанову, суд не закрив справу про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. Також, судом першої інстанції не з`ясовано чи є розмір витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням значення справи для сторін, чи є обґрунтованою, безсторонньою, добросовісною, розсудливою та пропорційною поведінка відповідача до і під час судового розгляду у правовідносинах з позивачем.
Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, що відповідно до ч.3 ст.268 КАС України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.
З урахуванням положень ч.3 ст.296, ч.3 ст.304 КАС України, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд за відсутності сторін та їх представників.
Частиною четвертою статті 229 КАС України передбачено, що у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути усі понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що оспорюваною постановою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.
Суть правопорушення за її змістом полягала у тому, що позивач 08.09.2020 о 14 год 45 хв в с.Лісна Слобідка, Коломийського району, керуючи транспортним засобом марки «Сузукі SX4», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 82 км/год, що є більше на 32 км/год від встановленої швидкості руху транспортного засобу в населеному пункті, чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР). Швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху транспортного засобу TruCam LTI 20/20 TC 00074.
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а також не зміг довести розбіжність часу, зазначеного на приладі TruCam, який правомірно використовується поліцією до часу зазначеного на відеореєстраторах нагрудної камери поліцейського. Стягуючи за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн, суд першої інстанції виходив з того, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору. не є реально затраченим в розумінні фахової підготовки та навиків адвоката.
Проте, колегія суддів вважає, що зменшуючи розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу та не зазначивши свій висновок про закриття провадження по справі, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, виходячи з наступного.
Предметом апеляційного перегляду є законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, висновків стосовно права позивача на професійну правничу допомогу та повноважень суду при розгляді справ, предметом яких є оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог відповідачами не було оскаржене, а тому колегія суддів, застосовуючи положення ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для застосування положень частини другої статі 308 цього Кодексу.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена відповідними частинами статті 122 КУпАП.
Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
За загальним правилом, відповідно до ч.1 ст.276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Разом з тим, частиною другою цієї статті передбачено, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121-126, 1271-129 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.
Частиною першою статті 268 КУпАП визначені права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право : знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.
Крім того, право особи на професійну правничу допомогу, знайшло своє відображення в Основному Законі, зокрема, статті 59 Конституції України.
Згідно ч.1 ст.271 КУпАП, у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.
Як видно з матеріалів справи та наявного у ній аудіовізуального диску, на якому мітяться записи з місця розгляду суб`єктом владних повноважень адміністративної справи, під час її розгляду позивач виявив бажання скористатись правовою допомогою, заявивши відповідне клопотання (повідомив поліцейського). Проте, інспектором не було вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, передбачене ст. 268 КУпАП у повному обсязі.
Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звернув увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.
Колегія суддів вважає, що в контексті наведених вище положень Основного Закону України та КУпАП, висновки Верховного Суду України, викладені у зазначеній постанові Пленуму, стосуються також осіб, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення.
Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи представника позивача про істотне порушення прав останнього при розгляді справи про адміністративне правопорушення, що в свою чергу нівелює висновки за результатами такого розгляду та є підставою для скасування оспорюваної постанови.
При цьому, відповідачем не було надано суду доказів забезпечення права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на правову допомогу, чим порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді даної справи, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.
Стаття 286 КАС України встановлює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Пунктом третім частини третьої статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Проте, суд першої інстанції, дійшовши висновку про протиправність оспорюваної постанови, скасував її, а справу про адміністративне правопорушення не закрив.
При цьому, колегія суддів не погоджується з доводами представника позивача про необхідність закриття провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, оскільки вказана норма визначає підстави закриття провадження органами, уповноваженими розглядати справи про адміністративні правопорушення, а повноваження суду при розгляді справ, предметом яких є оскарження прийнятих за результатами такого розгляду рішень, визначені статтею 286 КАС України.
Стосовно висновків суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч.1, 2 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною третьою статті 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За змістом ч.4 ст.134 цього Кодексу, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує : 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (ч.9 ст.139 КАС України).
Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Крім того, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 17.09.2019 по справі №810/3806/18, від 19.09.2019 по справі №826/8890/18, яка в контексті положень ч.5 ст.242 КАС України має бути врахована при розгляді даної справи.
Колегія суддів звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем були надані перераховані вище докази.
При цьому, факт виконання адвокатом зобов`язань за Договором про надання правової допомоги від 08.09.2020, зокрема, надання консультації клієнту, підготовка та оформлення документів правового характеру, учать у судових засіданнях, участь у проведенні процесуальних дій, збирання доказів, вивчення матеріалів та інформації, наданих замовником, для прийняття рішення про вступ у справу на будь-якій стадії процесу, надання юридичних послуг у відрядженні, ознайомлення з матеріалами, підготовки та подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, не було спростовано відповідачем належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами.
Водночас слід зазначити, що відповідно до частини шостої статті 134 КАС України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, у разі недотримання вимог стосовно їх співмірності.
При цьому, частиною сьомою цієї статті передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як видно з матеріалів справи, 22.09.2020 Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області було відкрито провадження по даній, а також встановлено відповідачу з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження десятиденний строк для подання відзиву на позов.
Копія ухвали була направлена на адресу відповідача.
Відповідачем було подано відзив на позов із додатками, проте клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не подав.
Таким чином, колегія суддів констатує факт невиконання відповідачем свого процесуального обов`язку довести неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.
При цьому, КАС України, у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення, суду не було надано право самостійно, без ініціативи протилежної сторони, зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу.
Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами представника позивача, що сума понесених його довірителем витрат на професійну правничу допомогу у даній справі у розмірі 5000 грн є співмірною зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Судом першої інстанції не було враховано наведених вище обставин, що призвело до безпідставного зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Також, з матеріалів справи видно, що представником позивача в апеляційній скарзі було заявлено про понесення додаткових судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу.
Як видно з матеріалів справи, на виконання вимог ст.134 КАС України представником позивача до заяви було долучено акт розрахунку суми розміру витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги у справі про адміністративне правопорушення в розмірі 2000 грн, квитанцію №0000524 від 16.12.2020.
Також, як слідує з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 420,80 грн (дублікат квитанції №0.0.1840765715.1 від 18.09.2020) та апеляційної скарги у розмірі 630,60 грн (дублікат квитанції №0.0.1943982660.1 від 16.12.2020).
Разом з тим, слід відмітити, що відповідачами не було доведено неспівмірність понесених апелянтом витрат на правничу допомогу та не заявлялось клопотання з цього приводу, хоча УПП та ДПП були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи.
Отже, з урахуванням задоволених позовних вимог, суми підтверджених судових витрат, в тому числі понесених позивач в ході апеляційного перегляду, відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції підлягає сума 7000 грн за надання професійної правничої допомоги адвоката, а також судові витрати в сумі 1051,40 грн, пов`язані зі сплатою судового збору.
Згідно ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги є суттєвими дають підстави дійти висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, через що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 272, 286, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Благодира Сергія Миколайовича задовольнити.
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2020 року по справі №344/12425/20 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Івано-Франківської області, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову серії ДП18 №794875 від 08 вересня 2020 року і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646, вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646, вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1051 (одна тисяча п`ятдесят одна) гривня 40 копійок.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.
Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. М. Шевчук 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 11.02.2021.