УХВАЛА

22 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 620/1269/20
адміністративне провадження № К/9901/7152/21
Суддя Верховного Суду  у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В.Е., 
перевіривши касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року
у справі №620/1269/20 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Чернігівської області про зобов`язання вчинити певні дії, -
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Чернігівської області, в якому просив суд:
- зобов`язати прокуратуру Чернігівської області виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу, яка, з урахуванням зменшення позовних вимог, складає 2415594,09 грн;
- зобов`язати прокуратуру Чернігівської області відповідно до  статті 44 Кодексу законів про працю  нарахувати та виплатити вихідну допомогу в розмірі не менше шестимісячного середнього заробітку у зв`язку зі звільненням з органів прокуратури через припинення повноважень.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з прокуратури Чернігівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1 220 001 (один мільйон двісті двадцять тисяч одну гривню) 57 коп. без урахування податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року скасовано рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1  -  задоволено частково.
Стягнуто з прокуратури Чернігівської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1220001,57 грн (один мільйон двісті двадцять тисяч одну гривню 57 копійок).
Зобов`язано прокуратуру Чернігівської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі шестимісячного середнього заробітку у зв`язку зі звільненням з органів прокуратури через припинення повноважень. В іншій частині позову -  відмовлено.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивачем подано касаційну скаргу.
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим  статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України    (далі -    КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені  КАС України  підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до частини 1    статті 328 КАС України    учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої  статті 328 КАС України  підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою    статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої  статті 330 КАС України    у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)  статтею 328 цього Кодексу  підстави (підстав).
Так, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися, а також зазначити, в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів, та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити відповідні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Так, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги установлено, що вона містить посилання на підпункт  1 частини 4  статті 328 КАС України  як на підставу касаційного оскарження, однак без належних обґрунтувань такого посилання. У решті доводи касаційної скарги зводяться до опису встановлених судами у цій справі обставин та їх переоцінки з посиланням на статті Закону України «Про оплату праці», КЗпП України, постанови Кабінету міністрів України №100 від 08.05.1995 року та рішення ЄСПЛ, що виходить за межі повноважень касаційного суду.
Скаржник, зазначаючи про невірне застосування судами при обчисленні середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу застосування підвищуючого коефіцієнту в разі підвищення заробітної плати згідно п. 10 постанови Кабінету міністрів України №100 від 08.05.1995 року, не зазначає, який правовий висновок Верховного суду щодо застосування норми права в подібних правовідносинах не врахував суд апеляційної інстанції та у якій постанові викладений такий висновок.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
З урахуванням змін до  КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої  статті 332 КАС України  касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обгрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей    328,    330,    332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року у справі №620/1269/20 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Чернігівської області про зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.                        
Суддя                                                                                                                                 В. Е. Мацедонська