ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/309/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №707/1955/20 Категорія: 301030300 	Тептюк Є. П. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:
Гончар Н.І., Бондаренка С.І., Фетісової Т.Л.
секретар Попова М.В.
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ;
відповідач - ОСОБА_2 ; 
особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на його частину, 
в с т а н о в и в:

14 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на його частину. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 21 вересня 1996 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 липня 2020 року. 
За період шлюбу сторонами було придбано за спільні кошти наступне майно: домоволодіння по АДРЕСА_1 ; автомобіль легковий седан-В, SEAT MALAGA, 1987 року випуску; автомобіль легковий універсал-В, ВАЗ-2102, 1981 року випуску; автомобіль легковий вантажопасажирський-В, VOLKWAGEN TRANSPORTER, 2000 року випуску; причіп НОМЕР_1 , 2009 року випуску. 
ОСОБА_1 вказує, що зазначене майно було придбано за спільні кошти подружжя, оскільки позивач та відповідач як до шлюбу, так і після, постійно працювали, зокрема займалися сільським господарством, і на зароблені від цього кошти придбали спірне майно. Правочини з купівлі-продажу майна були оформлені на відповідача.
Також позивач вважає, що земельна ділянка, площею 0,1400 га, кадастровий номер 7124985200:02:004:1279, на якій розміщене спірне домоволодіння, теж є спільним майном подружжя і підлягає розподілу.
З урахуванням збільшених позовних вимог ОСОБА_1 просила суд визнати вказане майно об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , і визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку вказаного майна.
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2020 року позов задоволено та визнано домоволодіння по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,15 га кадастровий номер 7124985200:02:004:1279, яка розташована по АДРЕСА_1 ; причіп/пр-легковий-в-загальний д.н.з. НОМЕР_2 номер кузова НОМЕР_3 ; автомобіль VOLKSWAGEN TRANPORTER д.н.з. НОМЕР_4 номер кузова НОМЕР_5 ; автомобіль ВАЗ 2102 д.н.з НОМЕР_6 номер кузова НОМЕР_7 ; автомобіль SEAT MALAGA д.н.з. НОМЕР_8 номер кузова НОМЕР_9 - спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 ; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,15 га кадастровий номер 7124985200:02:004:1279 яка розташована по АДРЕСА_1 ; 1/2 частину причіпу/пр-легковий-в-загальний д.н.з. НОМЕР_2 номер кузова НОМЕР_3 ; 1/2 частину автомобіля VOLKSWAGEN TRANPORTER д.н.з. НОМЕР_4 номер кузова НОМЕР_5 ; 1/2 частину автомобіля ВАЗ 2102 д.н.з НОМЕР_6 номер кузова НОМЕР_7 ; 1/2 частину автомобіля SEAT MALAGA д.н.з. НОМЕР_8 номер кузова НОМЕР_9 .
Залишено після поділу у власності ОСОБА_2 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 ; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,15 га кадастровий номер 7124985200:02:004:1279 яка розташована по АДРЕСА_1 ; 1/2 частину причіпу/пр-легковий-в-загальний д.н.з. НОМЕР_2 номер кузова НОМЕР_3 ; 1/2 частину автомобіля VOLKSWAGEN TRANPORTER д.н.з. НОМЕР_4 номер кузова НОМЕР_5 ; 1/2 частину автомобіля ВАЗ 2102 д.н.з НОМЕР_6 номер кузова НОМЕР_7 ; 1/2 частину автомобіля SEAT MALAGA д.н.з. НОМЕР_8 номер кузова НОМЕР_9 .
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду обґрунтоване тим, що відповідачем не надано належних доказів, що спірне будинковолодіння є роздільним майном і не може бути віднесено до спільної сумісної власності, а також доказів вибуття з володіння відповідача автомобілів SEAT MALAGA, 1987 року випуску, ВАЗ-2102, 1981 року випуску. Тому суд прийшов до висновку про те, що набуте сторонами майно є спільним майном подружжя та підлягає поділу між сторонами.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2020 року в частині поділу жилого будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , земельної ділянки за цією ж адресою та автомобілів ВАЗ-2102, д.н.з. НОМЕР_6 , і SEAT MALAGA, д.н.з. НОМЕР_8 , ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про визнання спільним та поділу вказаного майна.
В апеляційній скарзі вказує, що позивач не надала жодного доказу, що жилий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , придбаний за спільні сімейні кошти і є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Зазначає, що вказаний будинок придбаний за його особисті кошти, набуті ним внаслідок продажу належної йому частини квартири АДРЕСА_2 .
Вважає, що суд безпідставно критично оцінив пояснення свідка ОСОБА_3 , яка придбала вказану квартиру, оскільки вона є незацікавленою особою та попереджена про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показів.
Також вказує, що автомобілі ВАЗ-2102, д.н.з. НОМЕР_6 , і SEAT MALAGA, д.н.з. НОМЕР_8 , не можуть бути предметом поділу, у зв`язку з тим, що вони були продані в період шлюбу, про що позивач надавала свою згоду, а кошти за їх продаж були витрачені в інтересах сім`ї. Зазначає, що на підтвердження укладення договорів купівлі-продажу автомобілів ним видавались покупцям довіреності, а покупці сплачували кошти за придбання автомобілів.
Вважає, що рішенням суду порушено права сторонніх осіб, які володіють на даний час вказаними автомобілями, а в судовому засіданні не з`ясовано у кого перебувають ці автомобілі та взагалі, чи є вони в наявності, тому рішення суду є завідомо таким, що не буде виконане.
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу та просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 08 грудня 2020 року залишити без змін.
У відзиві вказує, що спірний будинок було придбано через 7 років після укладення шлюбу між сторонами за кошти, які подружжя заробляло разом.
Зазначає, що кошти за продану відповідачем частину квартири були витрачені на придбання будинку для його матері в с. Руська Поляна, Черкаської області.
Вважає, що судом першої інстанції було вірно критично оцінено пояснення свідка ОСОБА_3 щодо вартості проданої відповідачем квартири, оскільки договір купівлі-продажу від 07 листопада 2003 року дійсний, ніким із його сторін не оскаржений, тому ціна продажу квартири, вказана у ньому - 3256 грн., також є дійсною.
Стверджує, що не надавала згоду на продаж спірних автомобілів, та відповідач не надав відповідних доказів даного факту.
Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Вказане рішення суду відповідає вказаним вимогам.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження від 21 вересня 1996 року, серії НОМЕР_10 , ОСОБА_2 21 вересня 1996 року уклав шлюб з ОСОБА_4 , яка змінила прізвище на « ОСОБА_5 » (а.с. 8).
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 01 липня 2020 року, яке набрало законної сили 07 серпня 2020 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 9).
Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З трудової книжки ОСОБА_8 , виданої 26 вересня 1995 року, вбачається, що остання розпочала свою офіційну трудову діяльність з 20 вересня 1995 року і працювала по 30 січня 2003 року, потім продовжила роботу з 01 жовтня 2007 року по 15 листопада 2019 року (а.с. 10).
07 листопада 2003 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_2 придбав жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Продаж будинку вчинено за 17120 грн. Право власності на вказаний будинок зареєстроване за ОСОБА_2 17 листопада 2003 року (а.с. 11-13).
Згідно листа Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 21 вересня 2020 року № 2204/11-27, земельна ділянка, що розташована по АДРЕСА_1 , обліковується площею 0,1500. Рішенням Руськополянської сільської ради від 24 січня 2020 року №20-5/VІІ «Про затвердження технічних документів із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), та надання у власність земельних ділянок» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку, площею 0,1500 га, кадастровий номер 7124985200:02:004:1279, яка розташована по АДРЕСА_1 (а.с. 76).
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 26 серпня 2020 року, автомобіль легковий седан-В, SEAT MALAGA, 1987 року випуску, зареєстрований 26 грудня 2006 року за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_11 ); автомобіль легковий універсал-В, ВАЗ-2102, 1981 року випуску, зареєстрований 21 січня 2004 року за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_11 ); автомобіль легковий вантажопасажирський-В, VOLKWAGEN TRANSPORTER, 2000 року випуску, зареєстрований 24 вересня 2014 року за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_11 ); причіп НОМЕР_1 , 2009 року випуску, зареєстрований 14 квітня 2009 року за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_11 ).
З договору купівлі-продажу квартири від 07 листопада 2003 року, укладеного між ОСОБА_2 , ОСОБА_10 як продавцями та ОСОБА_11 , ОСОБА_3 як покупцями, вбачається, що трикімнатна квартира АДРЕСА_2 була продана за 3256 грн (а.с. 82).
15 грудня 2004 року ОСОБА_12 , яка діє від імені ОСОБА_13 та ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_10 уклали договір купівлі-продажу домоволодіння по АДРЕСА_3 . Продаж вчинено за 15670 грн (а.с. 115-116).
Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що у зв`язку з тим, що на момент придбання спірного будинку діяли норми КпШС України, слід застосовувати положення статті 22 цього Кодексу, згідно з якою майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Статтею 24 КпШС України визначено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.
Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші.
З огляду на зазначене, правильним є висновок суду про те, що жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки він придбаний на підставі договору купівлі-продажу, а не як подарунок чи спадщина, та на час укладення договору купівлі-продажу сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що зазначений будинок придбаний за кошти відповідача, отримані від продажу належної йому частки квартири АДРЕСА_2 , є безпідставними, оскільки чинним на час придбання будинку сімейним законодавством не було передбачено можливість визнання майна особистою власністю одного із подружжя внаслідок придбання його за власні кошти.
Крім того, судом першої інстанції надано правильну оцінку договору від 07 листопада 2003 року купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , у якому вказано, що квартира була продана за 3256 грн.
Пояснення свідка ОСОБА_3 , яка придбала зазначену квартиру, суперечать наявним письмовим доказам у справі, тому вірно критично оцінені судом.
Що стосується іншого спірного майна подружжя - земельної ділянки площею 0,15 га кадастровий номер 7124985200:02:004:1279, яка розташована по АДРЕСА_1 ; причіпу/пр-легковий-в-загальний д.н.з. НОМЕР_2 номер кузова НОМЕР_3 ; автомобіля VOLKSWAGEN TRANPORTER д.н.з. НОМЕР_4 номер кузова НОМЕР_5 ; автомобіля ВАЗ 2102 д.н.з НОМЕР_6 номер кузова НОМЕР_7 ; автомобіля SEAT MALAGA д.н.з. НОМЕР_8 номер кузова НОМЕР_9 , то право власності ОСОБА_2 на це майно набуте за час шлюбу між сторонами після набрання чинності Сімейним кодексом України, тому при вирішенні питання чи належить це майно до спільної власності подружжя слід застосовувати положення цього Кодексу.
Так, статтею 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:
1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;
2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;
3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;
4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";
5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.
Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги.
Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню.
Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.
Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.
Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.
Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Оскільки відповідачем не надано доказів, що придбані за час шлюбу між сторонами та зареєстровані на його ім`я спірні автомобілі та земельна ділянка, на якій розташований спірний житловий будинок, є його особистою приватною власністю, тобто, є майном, визначеним частиною 1 статті 57 СК України, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що зазначене майно також є спільним майном подружжя та підлягає поділу.
Твердження скаржника, що автомобілі ВАЗ-2102, д.н.з. НОМЕР_6 , і SEAT MALAGA, д.н.з. НОМЕР_8 , не можуть бути предметом поділу, у зв`язку з тим, що вони були продані в період шлюбу, не доведені відповідними доказами та спростовуються даними з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих за ОСОБА_2 транспортних засобів станом на 26 серпня 2020 року.
Посилання скаржника на продаж вказаних автомобілів на підставі довіреностей є також безпідставними, оскільки продаж автомобіля може здійснюватись на підставі договору купівлі-продажу із переходом права власності на автомобіль до покупця. У даному ж випадку право власності на зазначені автомобілі зареєстроване за ОСОБА_2 з моменту їх придбання і станом на 26 серпня 2020 року не припинене.
Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Враховуючи наведене, у зв`язку з тим, що судом встановлено, що спірне майно є спільним майном подружжя, правильними також є висновки суду про те, що частки у ньому належать по 1/2 частині сторонам, що не спростовано відповідачем.
З огляду на викладене,судом першої інстанції винесено законне та обґрунтоване рішення, яке не підлягає зміні чи скасуванню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та доведеними належними і допустимими доказами, тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2020 року - без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді 

                                
Повний текст постанови складений 10 березня 2021 року