КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
                                                          Апеляційне провадження № 22-ц/824/739/2021
                                                                                                             Справа № 753/22216/19
П О С Т А Н О В А

 
Іменем       України
 
20 січня 2021 року                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді            Кашперської Т.Ц.,
суддів                                  Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря           Богдан І.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва в складі судді Лужецької О.Р., постановлену в м. Київ 04 грудня 2019 року у справі за поданням головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Білан Ю.С. про примусове проникнення до житла,  
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -
в с т а н о в и в :
         
У листопаді 2019 року головний державний виконавець Дарницького районного Відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиціїу м. Києві звернулась до суду з поданням про надання дозволу до примусового проникнення до квартири АДРЕСА_1 для проведення виконавчих дій, передбачених Законом України "Про виконавче провадження". 
Подання мотивоване тим, щона виконанні у відділі перебуває виконавчий лист № 02/2-7802/12 від 21 листопада 2013 року, виданий Дарницьким районним судом м. Києва, про стягнення боргу в сумі 464238,81 грн. з ОСОБА_3 на користь ТОВ "АНСУ", даний виконавчий лист надійшов до відділу на виконання за місцем проживання боржника, а саме АДРЕСА_1 . 04 серпня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 48348118 і копії постанови направлено сторонам до відома. Незважаючи на те, що боржник обізнаний про свої обов`язки та про наявність виконавчого провадження, останнім не вчинено дій, спрямованих на виконання рішення, а навпаки вчиняються дії, що ускладнюють та унеможливлюють його виконання. Згідно отриманих відповідей інформація про місце роботи боржника відсутня, пенсію боржник не отримує, згідно постанови про розшук майна боржника належний йому автомобіль перебуває в розшуку. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та відповіді Бюро технічної інвентарізаціїу м. Києві, за ОСОБА_3 зареєстрована ј частина квартири АДРЕСА_1 . Згідно акту державного виконавця від 13 червня 2019 року та від 30 жовтня 2019 року, здійснено вихід за вказаною адресою, двері квартири ніхто не відчинив, здійснити опис квартири не представилося можливості.
 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 грудня 2019 року подання державного виконавця задоволено, надано дозвіл головному державному виконавцю Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції  у м. Києві на примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 , ј частина якої належить ОСОБА_3 на праві власності, з метою проведення виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».
 
Особа, яка не брала участі в справі, вважаючи, що суд вирішив питання про його права, свободи, та інтереси ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 грудня 2019 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні подання; покласти на відділ державної виконавчої служби судові витрати за подання апеляційної скарги.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що при постановленні ухвали про примусове проникнення до житла суд першої інстанції виходив з того, що ј частина квартири, у яку дозволено примусове проникнення, на праві власності належить боржнику ОСОБА_3 . Проте дане твердження не відповідає дійсності, оскільки 21 грудня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кириленко Л.В. посвідчено договір дарування ј частини квартири за вказаною адресою, відповідно до якого ОСОБА_3 подарував належну йому ј частини даної квартири ОСОБА_4 , і 09 жовтня 2014 року в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності ј частини квартири, яка належала ОСОБА_3 , за ОСОБА_4 . Таким чином, на дату звернення головного державного виконавця до суду з поданням про примусове проникнення до квартири боржнику не належало право власності на частину в ній, а власниками квартири були ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 . Крім того, боржник хоч і має зареєстроване місце проживання за цією адресою, проте тривалий час вже не проживає у цій квартирі. Подання державного виконавця не містить також і даних про те, що у квартирі знаходиться майно боржника ОСОБА_3 чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.
Посилався на ст. 30 Конституції України, ст. 311 ЦК України, ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року щодо недоторканності житла.
 
Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Звертаючись до суду з даним поданням, державний виконавець вказував, що наведені ним факти свідчать про умисне ухилення боржника від виконання рішення суду, а боржником навпаки вчиняються дії, що ускладнюють та унеможливлюють його виконання.
 
Задовольняючи подання державного виконавця про примусове проникнення до житла, суд першої інстанції виходив із того, що боржник добровільно не виконує рішення суду, не надає можливості державному виконавцю здійснювати опис майна для його подальшої реалізації в рахунок погашення боргу, подання є обгрунтованим та відповідає вимогам ЦПК України, порядок повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження є дотриманим, відтак є всі підстави для задоволення подання.
 
Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитись, виходячи із наступного.
 
Із матеріалів справи вбачається, що 17 липня 2015 року до Відділу державної виконавчої службиДарницького районного управління юстиціїм. Києва надійшла заява від стягувача АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про примусове виконання рішення суду (а. с. 3 - 4).
На а. с. 5 - 6 знаходиться копія виконавчого листа, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 21 листопада 2013 року в справі № 02/2-7802/12 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно якого з ОСОБА_3 на користь банку стягнуто 464238,81 грн. 
Постановою заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиціїу м. Києві від 04 серпня 2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 48348118 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа (а. с. 8 - 9).
На а. с. 7 знаходиться копія супровідного листа Відділу державної виконавчої служби  Дарницького районного управління юстиціїм. Києва без номеру і дати на адресу стягувача та боржника, щодо направлення копії постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 04 серпня 2015 року для виконання та для відома.
Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиціїу м. Києві від 19 жовтня 2015 року у ВП № 48348118 накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3 та оголошено заборону на його відчуження (а. с. 10).
На а. с. 11 - 14 містяться копії відповідей на запити державного виконавця за жовтень 2015 року щодо боржника ОСОБА_3 , згідно яких платник податків з таким податковим номером чи за серією та номером паспорта на обліку в органах ДПС не перебуває; фізичну особу-підприємця припинено.
Згідно повідомлення Управління ДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 29 жовтня 2015 року, належний ОСОБА_3 транспортний засіб Сhevrolet Lacetti д.н.з. НОМЕР_1 поставлено на автоматизований облік до АІС "Арешт" під "Арешт, заборона на відчуження" (а. с. 22).
Постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиціїу м. Києві від 18 квітня 2016 року у ВП № 48348118 з боржника ОСОБА_3 стягнуто виконавчий збір у розмірі 46423,88 грн., оскільки боржником у наданий строк рішення не виконано (а. с. 19 - 20).
На а. с. 21 знаходиться копія виклику державного виконавця без номера і дати, адресованого ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , яким зобов`язано боржника з`явитися до державного виконавця 31 серпня 2016 року за вказаною адресою для сплати боргу або надання підтверджуючих документів про сплату, попереджено про наслідки неявки.
Постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиціїу м. Києві від 29 грудня 2016 року у ВП № 48348118 майно боржника, а саме автомобіль Сhevrolet Lacetti д.н.з. НОМЕР_1 , оголошено в розшук (а. с. 23 - 24), а постановою від 22 грудня 2018 року у ВП № 48348118 накладено арешт на грошові кошти боржника в зазначених у постанові банках (а. с. 25 - 26).
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 березня 2019 року замінено сторону виконавчого провадження у цивільній справі № 2-7802/12 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором його правонаступником ТОВ «АНСУ»; на підставі зазначеної ухвали постановою головного державного виконавця від 24 травня 2019 року замінено сторону у виконавчому провадженні (а. с. 27 - 29).
На а. с. 31 - 34 містяться копії відповідей на запити державного виконавця за травень 2019 року щодо боржника ОСОБА_3 , згідно яких за вказаними параметрами інформацію щодо осіб-боржників, які отримують пенсії, не знайдено; інформацію про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, не знайдено; інформація стосовно боржників-фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня; платник податків з таким податковим номером чи за серією та номером паспорта на обліку в органах ДПС не перебуває.
На а. с. 16 - 18 знаходиться інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованого 22 грудня 2018 року щодо суб`єкта, за параметрами запиту «права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження», «фізична особа», РНОКПП, пошук за повним співпадінням, згідно якого, 15 грудня 2012 прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на ј частину квартири за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за кожним на підставі свідоцтва про право власності від 02 березня 2001 року. 
13 червня 2019 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби  Дарницького районного управління юстиції м. Київ складено акт, складений за участі одного понятого, згідно якого з виходом за адресою АДРЕСА_1 , було з`ясовано зі слів сусідки АДРЕСА_2 , яка пояснила, що ОСОБА_3 за даною адресою на даний час не проживає, місцезнаходження не повідомила; передано виклик боржнику про явку до державного виконавця через сусідку з АДРЕСА_2 (а. с. 30).
На а. с. 35 - 36 знаходиться копія виклику державного виконавця без номера і дати, адресованого ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , яким зобов`язано боржника з`явитися до державного виконавця 14 червня 2019 року за вказаною адресою для сплати боргу або надання підтверджуючих документів про сплату, попереджено про наслідки неявки.
На а. с. 37 знаходиться копія запиту державного виконавця до Бюро технічної інвентарізаціїу м. Києві від 12 липня 2019 року щодо реєстрації права власності АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .
Листом від 14 серпня 2019 року КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації" повідомило державного виконавця, що згідно з даними реєстрових книг БТІ ј квартири АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_3 ; для отримання актуальної інформації щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно запропоновано скористатись безпосереднім доступом до Державного реєстру прав (а. с. 38 - 39).
Згідно листа Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 07 березня 2019 року, квартира АДРЕСА_1 приватизована відповідно до розпорядження відділу приватизації житла Харківської районної державної адміністрації м. Києва від 02 березня 2001 року № 2949 на ім`я ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 у рівних частках, копія свідоцтва про право власності на житло на вказану квартиру надавалась до КП КМР "Київське міське бюро технічної інвентаризації" (а. с. 40 - 41).
На а. с. 43 - 47 знаходиться копія довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири та займані ними приміщення, копія технічного паспорту на квартиру, копія витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 , згідно якого за вказаною адресою з 28 жовтня 1988 року зареєстровані ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 
30 жовтня 2019 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої службиДарницького районного управління юстиціїм. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві складено акт, складений за участі двох понятих, згідно якого з виходом за адресою АДРЕСА_1 , здійснити опис квартири боржника не представилося можливим, оскільки двері державному виконавцю ніхто не відкрив (а. с. 50).
На а. с. 48 - 49 знаходиться копія виклику державного виконавця без номера і дати, адресованого ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , яким зобов`язано боржника з`явитися до державного виконавця 01 листопада 2019 року за вказаною адресою для сплати боргу або надання підтверджуючих документів про сплату, попереджено про наслідки неявки.
 
До апеляційної скарги додано фото опечатаної вхідної двері, копію постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника по ВП № 48348118 від 10 листопада 2020 року, інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 11 листопада 2020 року за параметрами запиту "права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження", а також за адресою/місцезнаходженням.
 
Дані докази є новими і не оцінювалися судом першої інстанції, однак, з урахуванням того, що оскаржувану ухвалу постановлено без участі  ОСОБА_1 , а отже у останнього не було можливості подати зазначені докази суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, та з огляду на вимоги ч. 3 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд приймає вказані докази.
 
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме з розділу «Актуальна інформація про право власності», вбачається, що 15 жовтня 2014 року державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно якого за ОСОБА_4 зареєстровано право спільної часткової власності на ј частину квартири за адресою АДРЕСА_1 за договором дарування, серія та номер 4607, виданий 21 грудня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кириленко Л.В.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.
 
Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
 
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.
 
Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
 
Аналогічні вимоги встановлені ст. ст. 11, 31 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, яка діяла на момент відкриття виконавчого провадження.
 
Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.
Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.
 
Статтею 311 ЦК передбачено право на недоторканність житла. У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.
 
Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.
 
Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
 
Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.
 
Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.
 
Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.
 
Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).
 
Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.
 
Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.
 
Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.
 
Судом встановлено, що боржник добровільно не виконує рішення суду та не надає державному виконавцю можливості здійснювати опис майна для його подальшої реалізації в рахунок погашення боргу.
 
Разом із тим, судом першої інстанції не взято до уваги, що в матеріалах справи відсутні докази надіслання боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, а отже, що він відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» у попередній редакції) не може вважатися повідомленим про початок примусового виконання рішення.
 
Сама по собі копія супровідного листа про направлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження таким доказом не є.
 
Так, відсутні в матеріалах справи і докази про ухилення боржника від примусового виконання, оскільки державним виконавцем не надано доказів про направлення боржнику відповідних процесуальних документів із дотриманням вимог закону та отримання відповідно їх боржником.
 
Виходячи із вищевикладеного, доводи державного виконавця щодо умисного ухилення ОСОБА_3 від виконання рішення суду є необґрунтованими, а висновки суду першої інстанції, який із цими доводами фактично погодився - помилковими та такими, що не відповідають обставинам справи.
 
В матеріалах справи також відсутні повідомлення державного виконавця про проведення перевірки та опису майна та зобов`язання боржника надати доступ до житла, а отже що боржник був обізнаний про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії.
                                                                     
Крім того, суд не перевірив, чи дійсно боржник перебував за місцем проживання в момент виїзду державного виконавця та умисно перешкоджав проникненню в житло, у зв`язку з чим виникла необхідність саме примусового проникнення до житла
 
Також апеляційний суд приймає до уваги, що згідно з наданою інформацією з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно станом на момент звернення державного виконавця до суду з поданням боржником ОСОБА_3 відчужено свою частку в праві власності на квартиру, при цьому в поданні державного виконавця відсутні відомості щодо того, що в квартирі знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.
 
Враховуючи наведене, примусове проникнення до житла, яке належить особам, що не є боржниками у виконавчому провадженні, проведення в цьому житлі опису і накладення на нього заборони відчуження не відповідає принципу недоторканності житла, проголошеному ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, а обмеження права цих осіб на недоторканність житла в даному випадку не може вважатися легітимним втручанням держави у права людини.
 
З огляду на викладене, оскаржувана ухвала як така, що не ґрунтується на законі, підлягає скасуванню з прийняттям судом апеляційної інстанції постанови про відмову у задоволенні подання про примусове проникнення до житла.
 
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки постановлена за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та порушенням норм процесуального права, із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні подання про примусове проникнення до житла.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -
 
 п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , задовольнити.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 грудня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову, якою подання головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Білан Ю.С. про примусове проникнення до житла залишити без задоволення. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови складено 21 січня 2021 року.

Головуючий:                                                                       Кашперська Т.Ц.
        
Судді:                                                                                   Фінагеєв В.О.  
 
                                                                                              Яворський М.А.