Справа № 465/6906/20                                 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль  Г.П.  
Провадження № 33/811/1887/20                  Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд в складі:
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника правопорушника ОСОБА_1 – адвоката Бартківа Ігоря Богдановича на постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2020 року,
в с т а н о в и в:
цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік.
Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 420,40 грн. судового збору.
Згідно постанови судді, відповідно до протоколу серії ДПР 18 № 543468, складеного 18 жовтня 2020 року, водій ОСОБА_1 18 жовтня 2020 року о 04 год. 30 хв. по вул. Городоцькій, 163, у м. Львові, керував транспортним засобом ВАЗ 21013 н.з НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю із порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі водій відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями порушив вимоги п.2.5 «Правил дорожнього руху», за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник правопорушника ОСОБА_1 – адвокат Бартків І.Б. покликається на те, що постанова є необґрунтованою, такою, що не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, а також прийнятою із значними порушеннями процесуальних норм.
Зазначає, що ОСОБА_1 поліцейські не пропонували проходити огляд на стан сп`яніння на місці події за допомогою приладу «Драгер» алкотестер, а також не роз`яснили йому порядок проходження медичного огляду згідно ст. 266 КУПАП.
Вважає, що є всі підстави для передання матеріалів справи відносно ОСОБА_1 на розгляд трудового колективу або громадської організації в порядку ст. 21 КУПАП або закриття за малозначністю в порядку ст. 22 КУПАП, оскільки його діями не завдано шкоди.
Звертає увагу на те, що ні поліцейські, ні суд першої інстанції не роз`яснили йому право на захист.
Покликається на численні порушення, допущені поліцейськими при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та неповноту і необ`єктивність судового розгляду.
Акцентує, що суд не обґрунтував обрання виду адміністративного стягнення і не врахував дані про особу ОСОБА_1 , обтяжуючі та пом`якшуючі обставини. 
Наголошує, що ні він, ні ОСОБА_1 не отримали копію оскаржуваної постанови і про наявність такої йому стало відомо з ЄДРСР.
Просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Франківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2020 року, скасувати таку та винести нову, якою закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУПАП відносно ОСОБА_1 і згідно ст. 21 КУПАП передати матеріали на розгляд громадської організації «Народний антикорупційний нагляд».
На апеляційний розгляд справи ні правопорушник ОСОБА_1 , ні його захисник – адвокат Бартків І.Б. не з`явилися та про причини неявки не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а отже їхня неявка в порядку ч.6 ст.294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суд вважає за можливе поновити строк апеляційного оскарження постанови судді місцевого суду, та приходить до висновку що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі, а відтак, апеляційний суд вважає безпідставними покликання захисника правопорушника в своїй апеляційній скарзі на неповноту та необ`єктивність судового розгляду.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП за обставин встановлених судом є обґрунтованим та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, яким місцевим судом дана належна правова оцінка.
Що стосується покликання про передачу матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на розгляд громадської організації «Народний антикорупційний нагляд», то таке, на думку апеляційного суду, не підлягає до задоволення, з наступних підстав.
Так, у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, яке ставиться у провину ОСОБА_1 , за своїм характером є грубим правопорушенням в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та небезпечним для інших його учасників. 
Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно ч.1 ст. 21 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.
Застосування положень вищезазначеної статті щодо особи, яка визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, на думку апеляційного суду, суперечитиме меті законодавчого посилення відповідальності за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, чи за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, яка має каральний та стримуючий характер.
Принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачає особливий підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей правопорушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом.
Відтак, питання доцільності застосування того чи іншого заходу громадського впливу ґрунтується виключно на внутрішньому переконанні судді за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення та не є імперативним обов`язком судді чи суду.
Таким чином з огляду на характер вчиненого адміністративного правопорушення, значну суспільну небезпеку та його можливі наслідки, з врахуванням особи правопорушника  ОСОБА_1 , який себе винним не визнав, а отже не розкаюється у вчиненому, також зважаючи на мету застосування адміністративного стягнення, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для передачі матеріалів відносно ОСОБА_1 на розгляд громадської організації.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суддя районного суду підставно притягнула ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, обравши стягнення, яке згідно ст. 23 КУпАП є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, та не вбачає підстав для скасування рішення суду.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, –
п о с т а н о в и в:
Поновити захиснику правопорушника ОСОБА_1 – адвокату Бартківу І.Б. строк апеляційного оскарження постанови судді Франківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2020 року.
       Апеляційну скаргу захисника правопорушника  ОСОБА_1 – адвоката Бартківа Ігоря Богдановича - залишити без задоволення, а постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2020 року, якою ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік – без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Галапац І.І.