ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/746/21 Справа № 204/7654/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мащук В. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І МЕ Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                суддів         - Деркач Н.М., Куценко Т.Р.
                за участю секретаря – Мазур Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного комерційного банку «Райфайзенбанк Україна», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ОТП Банк», ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко Ірина Анатоліївна про визнання договору іпотеки недійсним
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

30 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд: визнати договір іпотеки № РМ-300/1660/2006 від 01 червня 2006 року укладений між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та громадянином України ОСОБА_2 – недійсним; виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер майна 1176823) відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 3285953, зареєстрованого 01.06.2006 року о 17:00:27 за № 328593 реєстратором: Приватним нотаріусом Зайченко І.А., стосовно спільного нерухомого майна - частина приміщення комерційного призначення III: на першому поверсі поз. 3-9, 15-22, загальною площею 288,5 кв.м. У спільній власності співвласників приміщення № III: - на першому поверсі: поз. II, 1, 2, 11, 12, 13, 14; на другому поверсі: поз. І; на третьому поверсі: поз. І; приямки літ. а3-а8, а10, а13-а18, ганки літ. а2, а19; виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер майна 1176823) відомості з державного реєстру іпотек, реєстраційний номер обтяження 3285905, зареєстрованого 01.06.2006 року о 16:56:09 реєстратором: Приватним нотаріусом Зайченко І.А., стосовно спільного нерухомого майна - частина приміщення комерційного призначення III: на першому поверсі поз. 3-9, 15-22, загальною площею 288,5 кв.м. У спільній власності співвласників приміщення № III: - на першому поверсі поз. II, 1,2, 11, 12, 13, 14; на другому поверсі: поз. І; на третьому поверсі: поз. І; приямки літ. а3-а8, а10, а13-а18, ґанки літ. а2, а 19.
В обґрунтування позивних вимог позивачем зазначено, що право власності на нерухоме майно - частину приміщення комерційного призначення III: на першому поверсі поз. 3-9, 15-22, загальною площею 288,5 кв.м., приміщення № III: - на першому поверсі: поз. II, 1,2, 11, 12, 13, 14; на другому поверсі: поз. І; на третьому поверсі: поз. І; приямки літ. а3-а8, а10, а13-а18, ґанки літ. а2, а 19, яке перебуває у спільній власності співвласників, та знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 набув на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 29.03.2006. 04 вересня 2018 року позивач з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, дізнався, що на об`єкт нерухомого майна ( АДРЕСА_1 , яке належить йому на праві власності, накладене обтяження у вигляді заборони на відчуження нерухомого майна. Як вбачається з інформації, яка наявна в державному реєстрі, підставою обтяження нерухомого майна є укладений громадянином ОСОБА_2 договір іпотеки від 01.06.2006 року з Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна». З огляду на зазначену обставину, позивач звернувся до суду з позовною заявою про виключення відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. За результатами розгляду цивільної справи № 204/6632/18, суд відмовив позивачу у задоволенні позову. В процесі розгляду цивільної справи № 204/6632/18, позивачу стало відомо про укладання 01 червня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та громадянином України ОСОБА_2 договору іпотеки № РМ-300/1660/2006, відповідно до якого ОСОБА_2 в якості предмета іпотеки передав банку нерухоме майно, яке належить на праві власності позивачу. Позивач вважає, що укладання договору іпотеки № РМ-300/1660/2006 від 01 червня 2006 року та внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна - приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., заборони на відчуження нерухомого майна (частини приміщення комерційного призначення III) за адресою АДРЕСА_1 на підставі укладеного договору іпотеки між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та фізичною особою ОСОБА_2 - є незаконним, з огляду на наступне. Так, позивач жодного кредитного або іпотечного договору з Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ОТП БАНК», не укладав. Нерухоме майно (частина приміщення комерційного призначення III за адресою АДРЕСА_1 ) в іпотеку не передавав, будь-якої згоди, довіреності, тощо на передачу нерухомого майна в іпотеку, не давав. За таких умов приватний нотаріус не мав законного права та законних підстав вносити відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна стосовно заборони на відчуження спільного нерухомого майна та внесення відомостей стосовно спільного нерухомого майна в державний реєстр іпотек. Під час ознайомлення, 19 березня 2019 року з матеріалами цивільної справи № 204/6623/18, адвокату позивача, позивачу стало відомо про існування нотаріально посвідченої заяви, яку було долучено приватним нотаріусом Зайченко І.А. до матеріалів справи з іншими документами. Дійсно, позивач ( ОСОБА_1 ) 01.06.2006 року звернувся до приватного нотаріуса для вчинення нотаріальної дії та складання нотаріально посвідченої заяви, відповідно до якої, було надано згоду ОСОБА_2 на укладення договору оренди саме на його частину приміщення комерційного призначення № III: у підвалі поз. 1-30, І, II; на першому поверсі поз. І; на третьому поверсі поз. 1-25, II, IV; мансардний поверх - поз. 1-6, заг. пл. 831,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на умовах за його розсудом. Того ж дня, 01.06.2006 року було складено нотаріально посвідчені заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідно до яких було надано згоду ОСОБА_2 на укладення договору оренди його частки приміщення, оскільки ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками нерухомого майна. Однак, як вбачається з нотаріально посвідчених заяв, в усіх них з невідомих обставин зроблено виправлення, які не допускаються у нотаріальних документах одним і тим самим почерком. Позивач, не давав жодної згоди на укладання договору іпотеки ОСОБА_2 нерухомого майна, яке належить йому на праві приватної власності. До того ж зазначена нотаріально посвідчена заява не містить власного підпису позивача, у ній закреслено слово оренда та написано зверху іпотека. Таким чином, текст нотаріально посвідченого документа був кардинально змінений, оскільки поняття оренда та поняття іпотека мають різні за правовою суттю значення. Виправлення (зміна слова) в нотаріально посвідченій заяві про надання згоди ОСОБА_2 на укладання договору оренди (яке було виправлено на іпотеку) послугувало нотаріусу до внесення належного позивачу майна, без його згоди в іпотеку та накладення заборони на відчуження належного позивачу майна. Виправлення слів оренда на слова іпотека в нотаріально посвідченій заяві щодо надання згоди ОСОБА_2 на укладення договору оренди, позивач не надавав, жодної згоди чи заяви на виправлення описки/помилки не підписував, а отже за таких підстав позивач надавав згоду ОСОБА_2 тільки на укладання договору оренди. Крім того, місця загального користування не можуть бути передані в іпотеку, що також підтверджує, що згода позивачем надавалася лише на укладення договору оренди. Також, оскільки нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - є спільною власністю ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , при укладанні договору іпотеки відповідно до вимог ст. 578 ЦК України та ст.6 ЗУ «Про іпотеку» вимагається нотаріальна засвідчена згода співвласників нерухомого майна. Проте даної згоди позивач не надавав, що відповідно до положень ч. 1 ст. 203 та ч.1 ст. 205 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним. Однак, позивач надавав згоду ОСОБА_2 тільки на укладання договору оренди нерухомого майна, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного комерційного банку «Райфайзенбанк Україна», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ОТП Банк», ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко Ірина Анатоліївна про визнання договору іпотеки недійсним - відмовлено (а.с. 188-195).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на те, що рішення суду 1 інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, а тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити (а.с. 202-209).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.03.2006 року, виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради приміщення комерційного призначення -ІІІ, приямки літ. а3 – а8, а10, а13 – а18, ганки літ.а2, а19 у будівлі літ. А1-3, А1-1, за адресою АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.
Опис об`єкта: частина приміщення комерційного призначення № ІІІ: на першому поверсі поз. 3 – 9, 15-22, загальною площею 288, 5 кв.м. У спільній власності співвласників приміщення № ІІІ: на першому поверсі: поз. ІІ, 1,2,11,12,13,14; на другому поверсі: поз. І; на третьому поверсі: поз. І; приямки літ. а3 – а8, а10, а13 – а18, ганки літ.а2, а19 (а.с.11).
Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 10288000 ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради належить частина приміщення ІІІ комерційного призначення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).
Відповідно до технічного паспорту на громадський будинок Літ. «А-3» - нежитлове приміщення ІІІ комерційного призначення за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 (а.с.13-33).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення ІІІ. Технічний опис майна: приміщення комерційного призначення № ІІІ у будівлі літ. А-3, А – 1, приямки літ. а3 – а8, а10, а13-а18, ганки літ. а2, а. 19, право власності належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_3 , 29.03.2006 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 , 29.03.2006 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_4 , 29.03.2006 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради.
Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 01.06.2006 року реєстратором: Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., зареєстровано обтяження: нежитлового приміщення, частина приміщення комерційного призначення № ІІІ у будівлі літ. А – 3, А – 1: у підвалі поз. 1-30, І, ІІ, заг. площею 364, 9 кв.м.; на першому поверсі поз. І заг. площею 12,6 кв.м.; на третьому поверсі поз. І-25, ІІ, ІV, заг. площею 336, 5 кв.м.; на мансардному поверсі поз. 1-6 заг. площею 117, 6 кв.м. Загальна площа 831, 6 кв.м. У спільній власності : н першому поверсі поз. ІІ, 1,2,11,12,13,14; на другому поверсі поз. І; на третьому поверсі поз. І; приямки літ. а3-а8, а10,а13-а18, ганки літ. а2, а19, адреса: АДРЕСА_1 , приміщення ІІІ. Власник: ОСОБА_2 .
Відповідно до відомостей з державного реєстру Іпотек, 01.06.2006 року Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. зареєстровано тип обтяження: іпотека, на підставі договору іпотеки, 4012, 01.06.2006, АКБ «Райфайзенбанк Україна». Об`єкт обтяження: нежитлового приміщення, частина приміщення комерційного призначення № ІІІ у будівлі літ. А – 3, А – 1: у підвалі поз. 1-30, І, ІІ, заг. площею 364, 9 кв.м.; на першому поверсі поз. І заг. площею 12,6 кв.м.; на третьому поверсі поз. І-25, ІІ, ІV, заг. площею 336, 5 кв.м.; на мансардному поверсі поз. 1-6 заг. площею 117, 6 кв.м. Загальна площа 831, 6 кв.м. У спільній власності : на першому поверсі поз. ІІ, 1,2,11,12,13,14; на другому поверсі поз. І; на третьому поверсі поз. І; приямки літ. а3-а8, а10,а13-а18, ганки літ. а2, а19, адреса: АДРЕСА_1 , приміщення ІІІ. Власник: ОСОБА_2 (а.с.34-36).
01 червня 2006 року Акціонерним комерційним банком «Райфайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № СМ -300/1706/2006 відповідно до якого ОСОБА_2 отримав на споживчі цілі 529000 доларів США (а.с.50-57).
01 червня 2006 року Акціонерним комерційним банком «Райфайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № РМ – 300/1660/2006, відповідно до якого для забезпечення повного і своєчасного виконання Іпотекодавцем боргових зобов`язань передано в іпотеку частину приміщення комерційного призначення № ІІІ у будівлі літ. А – 3, А – 1: у підвалі поз. 1-30, І, ІІ, заг. площею 364, 9 кв.м.; на першому поверсі поз. І заг. площею 12,6 кв.м.; на третьому поверсі поз. І-25, ІІ, ІV, заг. площею 336, 5 кв.м.; на мансардному поверсі поз. 1-6 заг. площею 117, 6 кв.м. Загальна площа 831, 6 кв.м. У спільній власності : на першому поверсі поз. ІІ, 1,2,11,12,13,14; на другому поверсі поз. І; на третьому поверсі поз. І; приямки літ. а3-а8, а10,а13-а18, ганки літ. а2, а19 (а.с.43-49).
Відповідно до заяви ОСОБА_1 , посвідченої Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., останній дав згоду ОСОБА_2 на укладення договору оренди, (слово оренда закреслено) над ним написано іпотеки, частини приміщення комерційного призначення № ІІІ: у підвалі поз. 1-30, І, ІІ; на першому поверсі поз. І; на третьому поверсі поз. І-25, ІІ, ІV; на мансардному поверсі поз. 1-6 Заг. пл. 831, 6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на умовах за його розсудом. Далі рукописним текстом написано: «виправлено іпотеки вірити» (а.с.59).
Відповідно до заяви ОСОБА_3 , посвідченої Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., остання дала згоду ОСОБА_2 на укладення договору оренди, (слово оренда закреслено) над ним написано іпотеки, частини приміщення комерційного призначення № ІІІ: у підвалі поз. 1-30, І, ІІ; на першому поверсі поз. І; на третьому поверсі поз. І-25, ІІ, ІV; на мансардному поверсі поз. 1-6 Заг. пл. 831, 6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на умовах за його розсудом. Далі рукописним текстом написано: «виправлено іпотеки вірити» (а.с.89).
Відповідно до заяви ОСОБА_4 , посвідченої Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., остання дала згоду ОСОБА_2 на укладення договору оренди, (слово оренда закреслено) над ним написано іпотеки, частини приміщення комерційного призначення № ІІІ: у підвалі поз. 1-30, І, ІІ; на першому поверсі поз. І; на третьому поверсі поз. І-25, ІІ, ІV; на мансардному поверсі поз. 1-6 Заг. пл. 831, 6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на умовах за його розсудом. Далі рукописним текстом написано: «виправлено іпотеки вірити» (а.с.85).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції виходив з того, що позовні вимоги є не доведеними та необґрунтованими. 
       
Із вказаними висновками суду 1 інстанції погоджується й колегія суддів.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Відповідно до ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ст. 578 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.
Відповідно до абз.3 п. 23 глави ІІ Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року, дописки і виправлення повинні бути застережені нотаріусом перед підписом відповідних осіб (сторін правочинів та інших осіб, які підписали правочин, заяву та ін.) і повторені в кінці посвідчувального напису. При цьому виправлення мають бути зроблені так, щоб усе помилково написане, а потім закреслене можна було прочитати.
Згідно п.п.1, 2, та 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.
Судам необхідно враховувати, що згідно із ст.ст.4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.
Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).
Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст.203 ЦК України.
Аналіз змісту статей 16, 203, 215 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: по-перше, пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; по-друге, наявність підстав для оспорення правочину; по-третє, встановлення чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Аналізуючи зазначені норми права, роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, обставини, що мають значення для справи, наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, що оспорюваний договір іпотеки від 01 червня 2006 року укладений у відповідності до вимог діючого законодавства й підстав для визнання його недійсним, відсутні.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 , посвідченої Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., дослідженої судом в судовому засіданні, судом встановлено, що ОСОБА_5 надав згоду ОСОБА_2 на укладення договору оренди, слово «оренди» закреслено над ним написано слово «іпотеки», на частину приміщення комерційного призначення за адресою: АДРЕСА_1 , заява дійсно містить виправлення, внесення зазначеного виправлення зроблено відповідно до абз. 3 п. 23 глави ІІ Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року, чинної на момент посвідчення заяви ОСОБА_1 .
Так, відповідно до тексту вказаної заяви виправлення у ній, а саме слово, яке є помилково написаним, закреслено, його можливо прочитати. 
Відмітка про виправлення у тексті заяви зроблена нотаріусом перед підписом ОСОБА_1 , а також відмітка про виправлення зроблена в кінці посвідчувального напису.

З вище наведеного, не вбачається порушень Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при внесенні виправлення у заяву ОСОБА_1 у заяву від 01.06.2006 року, посвідчену Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко І.А.

Відповідно до ст. 12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст.ст.77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач був зобов`язаний довести в судовому засіданні ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а саме, наявність правових підстав для визнання договору іпотеки недійсним та порушення його прав цим договором, а відповідач – ті обставини, на які він посилався як на заперечення проти позову, але позивачем в судовому засіданні не доведено підстави позову.

Доказів того, що ОСОБА_1 не мав наміру та не надавав згоду ОСОБА_2 на укладання договору іпотеки, що він не був обізнаний про укладення ОСОБА_2 договору іпотеки щодо спільного майна, що виправлення на заяві від 01.06.2006 року ОСОБА_6 , посвідченої нотаріусом, відбулось без відання позивача, ні суду 1 інстанції ані суду апеляційної інстанції надано не було.

Згідно правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 15 грудня 2013 року у справі №6-94цс13, від 21 вересня 2016 року у справі №6-1512цс16 однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення, у зв`язку з його укладенням, прав та охоронюваних законом інтересів.

Розглядаючи позовну вимогу про визнання недійсним іпотечного договору, укладеного 01 червня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райфайзенбанк Україна», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , суд 1інстанції дійшов висновку, що дана вимога задоволенню не підлягає, з чим погоджується колегія суддів, оскільки позивачем на підтвердження даної вимоги, не надано доказів, та не наведено підстав, передбачених Законом.
Щодо відмови у задоволенні позовних вимог про: виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер майна 1176823) відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 3285953, зареєстрованого 01.06.2006 року о 17:00:27 за № 328593 реєстратором: Приватним нотаріусом Зайченко І.А., стосовно спільного нерухомого майна - частина приміщення комерційного призначення III: на першому поверсі поз. 3-9, 15-22, загальною площею 288,5 кв.м. у спільній власності співвласників приміщення № III: - на першому поверсі: поз. II, 1, 2, 11, 12, 13, 14; на другому поверсі: поз. І; на третьому поверсі: поз. І; приямки літ. а3-а8, а10, а13-а18, ганки літ. а2, а 19; виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстр) прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер майна 1176823) відомості з державного реєстру іпотек, реєстраційний номер обтяження 3285905, зареєстрованого 01.06.2006 року о 16:56:09 реєстратором: Приватним нотаріусом Зайченко І.А., стосовно спільного нерухомого майна - частина приміщення комерційного призначення III: на першому поверсі поз. 3-9, 15-22, загальною площею 288,5 кв.м. у спільній власності співвласників приміщення № III: - на першому поверсі поз. II, 1,2, 11, 12, 13, 14; на другому поверсі: поз. І; на третьому поверсі: поз. І; приямки літ. а3-а8, а10, а13-а18, ґанки літ. а2, а 19, колегія суддів також погоджується із висновком суду про таку відмову, оскільки дані вимоги є похідними від позовної вимоги про визнання договору іпотеки недійсним, у задоволенні якої позивачу відмовлено, а тому також не підлягають задоволенню.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується й колегія суддів, що підстави для задоволення позовних вимог, відсутні. 

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону. 

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд 1 інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України і його слід залишити без змін. 

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1  - залишити без задоволення. 

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2020 року - залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: