ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 р.	Справа № 520/10094/19	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Григорова А.М. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В.,  м. Харків, повний текст складено 10.12.19 року по справі № 520/10094/19
          за позовом        Товариства з обмеженою відповідальністю  "ТЕХНОПАРК ПОЖТЕХНІКА"  
          до        Головного управління ДПС у Харківській області                
          про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОПАРК ПОЖТЕХНІКА", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду  з  зазначеним позовом та просить суд:
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 03.09.2019 р. №00000050501 з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 876 151,25 грн., з якої за податковим зобов`язанням 700 921,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 175 230,25 грн.;
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 03.09.2019 р. № 00000060501  з податку на додану вартість на загальну суму 1 221 808,75 грн., з якої за податковим зобов`язанням 977 447,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 244 361,75 грн.;
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 03.09.2019 р.  №00000080501  з податку на додану вартість на загальну суму 217 276,50 грн., з якої за штрафними (фінансовими) санкціями 217 276,50 грн.;
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 03.09.2019 р. №00000033307 з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 79 442,54 грн., з якої за штрафними (фінансовими) санкціями 78 634,41 грн. та пені в розмірі 808,13 грн.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2019р. адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОПАРК ПОЖТЕХНІКА" задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 03.09.2019 р. №00000050501з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 876 151,25 грн., з якої за податковим зобов`язанням 700 921,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 175 230,25 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 03.09.2019 р. № 00000060501з податку на додану вартість на загальну суму 1 221 808,75 грн., з якої за податковим зобов`язанням 977 447,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 244 361,75 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 03.09.2019 р.№00000080501з податку на додану вартість на загальну суму 217 276,50 грн., з якої за штрафними (фінансовими) санкціями 217 276,50 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 03.09.2019 р. №00000033307 з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 79 442,54 грн., з якої за штрафними (фінансовими) санкціями 78 634,41 грн. та пені в розмірі 808,13 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОПАРК ПОЖТЕХНІКА"  суму сплаченого судового збору у розмірі 19210,0 грн.
ГУ ДПС у Харківській області , не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подало апеляційну скаргу , вважає рішення суду таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, з викладенням в ньому висновків, які не відповідають обставинам справи. Вказує , що проведеним аналізом баз даних та документів наданих до перевірки, встановлено дефектність первинних документів (договорів, накладних та інших), відсутність товарно-транспортних накладних, встановлено відсутність достатніх трудових (кваліфікованих) ресурсів, основних засобів та інших необоротних активів, необхідних для здійснення господарської діяльності, не встановлено придбання послуг з експлуатації основних засобів оренди приміщень або складів) у сторонніх організацій, наявність видів діяльності, які не гають жодного відношення до виробництва та/або купівлі/продажу пожежного приладдя, відсутнє придбання комплектуючих до виробництва пожежного приладдя вищезазначеними контрагентами-постачальниками, що свідчить про обрив ланцюга, у зв`язку з чим неможливо підтвердити факт здійснення господарської діяльності, а саме купівлі- продажу/виробництву комплектуючих до виробництва пожежного приладдя вищезазначеними контрагентами. Крім того, до перевірки не були надані первині документи щодо внутрішнього переміщення товарів , товарно-транспортні накладні.  Товари ТОВ „ТЕХНОПАРК ПОЖТЕХНІКА” користувались попитом на внутрішньому ринку, у зв`язку з чим у підприємства відсутні економічні причини укладання угод за ціною нижчою за виробничу собівартість, звичайна ціна на товари власного виробництва не може бути нижчою фактичної собівартості кожного конкретного найменування продукції за відсутністю економічних причин чи ділової мети щодо укладання збиткових договорів на поставку послуг на виготовлення ювелірних виробів. ТОВ „ТЕХНОПАРК ПОЖТЕХНІКА” в порушення п. 188.1 ст.188, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України ,  не проведено нарахування податкових зобов`язань на суму перевищення собівартості самостійно виготовлених товарів (виробничої собівартістю) над їх фактичною ціною на загальну суму 434553 грн. , відсутня реєстрація податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за операціями з постачання послуг нерезидентами, місцем надання яких є митна територія України на загальну суму 434553 грн. та порушено строки реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. В порушення пп. 168.1.2, п. 168.1 ст.168, пп.176.2.«а» п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України встановлено неперерахування утриманого із заробітної плати податку на доходи фізичних осіб у встановлений законодавством термін в загальній сумі 113282,49 грн. Також, лічиться умовно нарахована штрафна (фінансова) санкція за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов`язання відповідно до п.126.1 ст.126 Податкового Кодексу України. Не врахування вказаних обставин свідчить про формальний підхід суду першої інстанції до з`ясування фактичних обставин даної справи, а судове рішення ґрунтується виключно на правовій позиції позивача без урахування доводів та пояснень, наданих представником відповідача. Просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2019, прийнявши по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
ТОВ «Технопарк Пожтехніка» подав відзив , в повному обсязі заперечує проти вимог апеляційної скарги , доводи, викладені в ній, вважає необґрунтованими та такими, що не містять правового підґрунтя, відповідачем жодним чином в апеляційній скарзі не вказуються, які ж саме висновки оскаржуваного судового рішення не відповідають обставинам справи та які саме норми матеріального права було неправильно застосовано Харківським окружним адміністративним судом при ухваленні оскаржуваного рішення.
Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі наказів Головного управління ДФС у Харківській області від 22.05.2019 р. №3609, від 15.07.2019 р. №4816, направлень від 14.06.2019 р. №5814, №5815, №5816, №5817, №5818, №5819, виданих Головним управлінням ДФС у Харківській області  проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ “Технопарк Пожтехніка” з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного законодавства, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншого законодавства за період з 01.01.2017 р. по 31.03.2019 р., за результатами якої складено акт від 06.08.2019 р. № 2686/20-40-14-01-08/39054748.
Перевіркою встановлено порушення ТОВ “Технопарк Пожтехніка”:
пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 700921  грн., у т.ч. за І квартал 2017 року в сумі  610214 грн., за ІІ квартал 2017 року в сумі  90707 грн.;
пункту 188.1 статті 188, пункту 198.1, пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого, в періоді, що перевірявся, занижено податок на додану вартість на загальну суму 977447 грн., у т.ч. за січень 2017 р. в сумі  230502 грн., за лютий 2017 р. в сумі 227007 грн., за травень 2017 р. в сумі  85385 грн., за січень 2018 р. в сумі 6481 грн., за лютий 2018 р. в сумі 11040 грн., за березень  2018 р. в сумі 16822 грн., за квітень 2018 р. в сумі 26759 грн., за травень 2018 р. в сумі 14462 грн., за червень 2018 р. в сумі 24287 грн., за липень 2018 р. в сумі 8996 грн., за серпень 2018 р. в сумі 19975 грн., за вересень 2018 р. в сумі 13561 грн., за жовтень 2018 р. в сумі 35612 грн., за листопад 2018 р. в сумі 66887 грн., за грудень 2018 р. в сумі 53279 грн., за січень 2019 р. в сумі 12131 грн., за лютий 2019 р. в сумі 55048 грн., за березень 2019 р. в сумі 69213 грн.;
пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого, в періоді, що перевірявся, порушено строки реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних;
пункту 201.1, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України в результаті чого, в періоді, що перевірявся, відсутня реєстрація податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 434553 грн., у т.ч. за січень 2018 р. в сумі 6481 грн., за лютий 2018 р. в сумі 11040 грн., за березень  2018 р. в сумі 16822 грн., за квітень 2018 р. в сумі 26759 грн., за травень 2018 р. в сумі 14462 грн., за червень 2018 р. в сумі 24287 грн., за липень 2018 р. в сумі 8996 грн., за серпень 2018 р. в сумі 19975 грн., за вересень 2018 р. в сумі 13561 грн., за жовтень 2018 р. в сумі 35612 грн., за листопад 2018 р. в сумі 66887 грн., за грудень 2018 р. в сумі 53279 грн., за січень 2019 р. в сумі  12131 грн., за лютий 2019 р. в сумі 55048 грн., за березень 2019 р. в сумі 69213 грн.;
пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, в результаті чого, в періоді, що перевірявся, встановлено несвоєчасну сплату податкового зобов`язання з податку на додану вартість;
підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, підпункту 176.2 “а” пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, в результаті чого, в періоді, що перевірявся, встановлено неперерахування утриманого із заробітної плати податку на доходи фізичних осіб у встановлений законодавством термін в загальній сумі 113     282,49 грн., в т.ч. за січень 2017 р. – 8306,49 грн., за лютий 2017 р. – 8696,21 грн., за березень 2017 р. – 8443,4 грн., за квітень 2017 р. – 8198,41 грн., за травень 2017 р. – 1582,08 грн., за червень 2017 р. – 1489,93 грн., за липень 2017 р. – 3875,99 грн., за серпень 2017 р. – 2298,63 грн., за вересень 2017 р. – 2272,37 грн., за жовтень 2017 р. – 2250,52 грн., за листопад 2017 р. – 2355,29 грн., за грудень 2017 р. – 2354,99 грн., за січень 2018 р. – 470,99 грн., за лютий 2018 р. – 5006,74 грн., за березень 2018 р. – 4831,08 грн., за квітень 2018 р. – 4901,88 грн., за травень 2018 р. – 3382,12 грн., за червень 2018 р. – 3593,81 грн., за липень 2018 р. – 3824,2 грн., за серпень 2018 р. – 4572,24 грн., за вересень 2018 р. – 4354,80 грн., за жовтень 2018 р. – 3379,86 грн., за листопад 2018 р. – 3024,43 грн., за грудень 2018 р. – 3208,89 грн., за січень 2019 р. – 6519,92 грн., за лютий 2019 р. – 5038,44 грн., за березень 2019 р. – 5048,57 грн.
Не погодившись з висновками акту ТОВ “Технопарк Пожтехніка”, в порядку п. 44.7 ст. 44, п. 86.7 ст. 86 Податкового кодексу України, своїм листом вих. № 2/08 від 20.08.2019 р., надало Головному управлінню ДФС у Харківській області заперечення до акту перевірки з додатковими документами(а.с.214-237 том 1).
За результатом розгляду заперечень позивача на акт перевірки, Головним управлінням ДФС у Харківській області листом  вих. №422557/10/20-40-14-01-15 від 29.08.2019 р. залишено висновки акту перевірки без змін, а заперечення позивача – без задоволення(а.с.1-25 том 2). 
На підставі висновків акту перевірки, Головним управлінням ДПС у Харківській області прийняті податкові повідомлення-рішення:
№00000050501 від 03.09.2019 р. з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 876151,25 грн., з якої за податковим зобов`язанням 700921,0 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 175 230,25 грн.(а.с.26 том 2);
№00000060501 від 03.09.2019 р. з податку на додану вартість на загальну суму 1221808,75 грн., з якої за податковим зобов`язанням 977447,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 244361,75 грн.(а.с.28 том 2);
№00000080501 від 03.09.2019 р. з податку на додану вартість на загальну суму 217276,50 грн., з якої за штрафними (фінансовими) санкціями 217276,50 грн.(а.с.30 том 2);
№00000033307 від 03.09.2019 р. з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 79 442,54 грн., з якої за штрафними (фінансовими) санкціями 78 634,41 грн. та пені в розмірі 808,13 грн.(а.с.33 том 2);
№00000070501 від 03.09.2019 р. з податку на додану вартість на загальну суму 1837,07 грн., з якої за штрафними (фінансовими) санкціями 1837,07 грн.;
№00000090501 від 03.09.2019 р. з податку на додану вартість на загальну суму 0,96 грн., з якої за штрафними (фінансовими) санкціями 0,96 грн.
Податкові повідомлення-рішення відповідача № 00000070501 від 03.09.2019 р. з податку на додану вартість на загальну суму 1837,07 грн. та № 00000090501 від 03.09.2019 р. з податку на додану вартість на загальну суму 0,96 грн., не оскаржуються даною позовною заявою.
Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями  позивач  звернувся до Харківського окружного адміністративного суду  з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що висновки акту перевірки є необґрунтованими та безпідставними, а податкові повідомлення-рішення, прийняті на його підставі, є протиправними та підлягають скасуванню.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог , виходячи з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (надалі - ПК України).
Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1. ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до положень пп. 14.1.181 ст.14 Податкового кодексу України встановлено, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з цим законом.
Порядок формування податкового кредиту передбачений статтею 198 Податкового кодексу України.
Згідно п. 188.1. ст. 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення
При цьому, абз. 1 пп. 14.1.71 пункту 14.1  ст.14 Податкового кодексу України визначено, що звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу. 
У разі якщо ціни (націнки) на товари (роботи, послуги) підлягають державному регулюванню згідно із законодавством, звичайною вважається ціна, встановлена відповідно до правил такого регулювання. Це положення не поширюється на випадки, коли встановлюється мінімальна ціна продажу або індикативна ціна. У такому разі звичайною ціною вважається ціна, визначена сторонами договору, але не нижче за мінімальну або індикативну ціну.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Також відповідно до пункту 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього  Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.
Згідно пункту 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг,  є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку,  що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №996-XIV (далі по тексту - Закон України №996-XIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
З урахуванням п. 2 ст. 3 Закону України №996-XIV фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до п.1 та п. 2 ст. 9 Закону України №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської  операції,  одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про  електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Таким чином, в даному випадку дослідженню підлягає реальність господарських операцій, що є визначальною для встановлення податкових зобов`язань та виникнення права на податковий кредит, добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність всіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит.
Згідно матеріалів справи 16.01.2014 р. ТОВ “Технопарк Пожтехніка” зареєстровано як юридичну особу Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області. Місцезнаходженням позивача визначено: 61023, Харківська область, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 104-Д. 
З 17.01.2014 р. позивача взято на облік як платника податків ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів. 
Позивач є платником податку на додану вартість.
ТОВ “Технопарк Пожтехніка” є виробничим підприємством, здійснює виготовлення та продаж продукції протипожежного призначення. Основними видами діяльності позивача за КВЕД-2010 є: 28.29 виробництво інших машин і устаткування загального призначення, н.в.і.у.; 20.59 виробництво іншої хімічної продукції, н.в.і.у.; 46.90 неспеціалізована оптова торгівля. 
Згідно договору купівлі-продажу від 28.01.2014 р. та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу на праві приватної власності належать нежитлові будівлі літ. “Ж-1” площею 433,0 кв.м., літ. “З-2” площею 1377,0 кв.м., літ. “М-1” площею 123,6 кв.м., літ. “Ч-1” площею 7,1 кв.м., літ. “Ц-2” площею 1076,8 кв.м., що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 104-Д. 
Зазначені нежитлові будівлі використовуються позивачем для ведення власної господарської діяльності, зокрема, розміщення виробничих потужностей, провадження виробництва, розташування складу та офісу.
Крім нерухомості, на балансі ТОВ “Технопарк Пожтехніка” обліковуються інші основні засоби, що задіяні в оподатковуваних операціях підприємства, зокрема, токарний верстат, листогин для металу, гільйотина гідравлічна, прес, зварювальні установки, фарбувальні лінії, ручні пневматичні інструменти, тощо, що підтверджується копіями  оборотно-сальдових відомостей по рахунку 10 станом на січень 2017 р.,  березень 2019 р.
Станом на 01.01.2017 р. на ТОВ “Технопарк Пожтехніка” працевлаштовано 59 осіб, станом на 31.03.2019 р. – 55 осіб. Штатний розклад підприємства, крім адміністративних посад, передбачає посади інженера-технолога, електрика, маляра, електрозварника на атоматичних та напівавтоматичних машинах, слюсара, апаратника кульових млинів, зарядника вогнегасників, оператора верстатів з програмним керуванням, підсобного робітника, вантажника, комірника, тощо. Вказані обставини підтверджені копіями наказу про прийняття на роботу, штатного розкладу, табелів обліку робочого часу станом на січень 2017 р.,  березень 2019 р.
Позивач у встановленому законодавством порядку пройшов процедуру сертифікації та отримав сертифікати відповідності на продукцію протипожежного призначення власного виробництва, зокрема: вентиль запірний для кран-комплектів пожежних; кран-комплект пожежний з плоскоскладальним рукавом; кран-комплект пожежний з напівжорстким рукавом; двері (люки) металеві протипожежні однополотні та двополотні вогнестійкі.
Як вбачається з акту перевірки фактичною підставою для встановлення з боку ТОВ “Технопарк Пожтехніка” порушень п. 44.1 статті 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 700921  грн., слугували судження фахівців Головного управління ДФС у Харківській області про не підтвердження здійснення господарських операцій між ТОВ “Технопарк Пожтехніка” та контрагентами-постачальниками: ТОВ “СтормРейз” (податковий номер 40638198), ТОВ “Вольтиманд” (податковий номер 40871417), ТОВ “Регана” (податковий номер 40961861), ТОВ “ПО “Деталь” (податковий номер 41054843), ТОВ “Охоронна фірма “Вовкодав” (податковий номер 40152208), ТОВ “Інтер Опт Торг” (податковий номер 40873865) та порушень пункту 188.1 статті 188, пункту 198.1, пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого, в періоді, що перевірявся, занижено податок на додану вартість на загальну суму 977447 грн. слугували судження фахівців про не підтвердження здійснення господарських операцій між ТОВ “Технопарк Пожтехніка” та контрагентами-постачальниками: ТОВ “Вольтиманд” (податковий номер 40871417), ТОВ “Регана” (податковий номер 40961861), ТОВ “ПО “Деталь” (податковий номер 41054843), ТОВ “Інтер Опт Торг” (податковий номер 40873865); порушення порядку складання первинних бухгалтерських документів (дефектність відповідних первинних документів).
Так , 05 січня 2017 р. між позивачем (в якості покупця) та ТОВ “Інтер Опт Торг” (в якості постачальника) укладено договір поставки № 2(а.с.154-157 том 2).
Згідно п. 1.1. якого постачальник зобов`язується постачати (передавати) товар у власність покупця для використання у своїй підприємницькій діяльності, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати його на умовах даного Договору. Товар передається партіями на підставі замовлень Покупця.
В підтвердження реальності здійснення господарської операції позивачем надані та судом досліджені копії видаткової накладної  №1050117 від 05.01.2017 р. на суму 267412,50 грн. та податкової накладної№ 41 від 05.01.2017 р. на загальну суму 267412,50 грн., в т.ч. ПДВ – 44 568,75 грн., рахунок бухгалтерського обліку 201 “Сировина й матеріали” та 281 “Товари нa складі”, бухгалтерські проводки:  Дт 20 – Кт 63 на суму 171791,67 грн.  Дт 28 – Кт 63 на суму   51052,08 грн.Дт 64 – Кт 63 на суму 44568,75 грн., оборотно-сальдових по рахунках бухгалтерського обліку №201, №281, №631, картки складського обліку за січень 2017 р. за підписом матеріально-відповідальної особи – комірника ОСОБА_1 , платіжного доручення №2203 від 06.02.2017 р. на суму 267412,50 грн.
Фізичне переміщення товару від контрагента-постачальника (м. Київ) на склад позивача (м. Харків) відбулось шляхом перевезення автомобільним транспортом силами та за рахунок контрагента.
25 січня 2017 р. між позивачем (в якості покупця) та ТОВ “Регана” (в якості постачальника) укладено договір поставки № 17(а.с.167-169 том 2).
В підтвердження реальності здійснення господарської операції позивачем надані та судом досліджені копії видаткових накладних № 1250117 від 25.01.2017 р. на суму 286 990,00 грн., № 1260117 від 26.01.2017 р. на суму 296 880,00 грн., № 1270117 від 27.01.2017 р. на суму 196 320,00 грн., № 1300117 від 30.01.2017 р. на суму 175 874,40 грн., № 1310117 від 31.01.2017 р. на суму 159 536,00 грн. та податкових накладних № 66 від 25.01.2017 р. на суму 286 990,00 грн., в т.ч. ПДВ – 47 831,67 грн., № 58 від 26.01.2017 р. на суму 296 880,00 грн., в т.ч. ПДВ – 49 480,00 грн., № 59 від 27.01.2017 р. на суму 196 320,00 грн., в т.ч. ПДВ – 32 720,00 грн., № 69 від 30.01.2017 р. на суму 175 874,40 грн., в т.ч. ПДВ – 29 312,40 грн.,  № 70 від 31.01.2017 р. на суму 159 536,00 грн., в т.ч. ПДВ – 26 589,33 грн., рахунків бухгалтерського обліку 201 “Сировина й матеріали” та 281 “Товари нa складі”, бухгалтерських проводок Дт 20 – Кт 63 на суму 901 442,84 грн. Дт 28 – Кт 63 на суму 28 224,17 грн. Дт 64 – Кт 63 на суму 185 933,39 грн., оборотно-сальдових по рахунках бухгалтерського обліку № 201, № 281, № 631, картки складського обліку за січень 2017 р. за підписом матеріально-відповідальної особи – комірника ОСОБА_1 .
Грошові зобов`язання по оплаті вартості придбаного товару частково виконані позивачем шляхом перерахування на користь вказаного контрагента безготівкових коштів згідно платіжних доручень № 2219 від 10.02.2017 р. на суму 195 028,10 грн., № 2229 від 15.02.2017 р. на суму 320 000,00 грн., 2256 від 24.02.2017 р. на суму 306 000,00 грн. На момент податкової перевірки, наявна кредиторська заборгованість в розмірі 294 572,30 грн., що не протирічить умовам післяплати, які погоджені сторонами в п. 2.4. договору поставки № 17 від 25.01.2017 р.
Між позивачем  (в якості покупця) та ТОВ “Вольтиманд” (в якості постачальника) укладено договір поставки № 15(а.с.192-193 том 2).
В  підтвердження реальності здійснення господарської операції позивачем надані та судом досліджені копії видаткових накладних№ 2170216 від 16.02.2017 р. на суму 256 347,00 грн.,№ 2170217 від 17.02.2017 р. на суму 249 900,0 грн.,№ 2170220 від 20.02.2017 р. на суму 293000,0 грн.,№ 2170221 від 21.02.2017 р. на суму 266300,0 грн., № 2170222 від 22.02.2017 р. на суму 172000,0 грн.,№ 2170223 від 23.02.2017 р. на суму124 493,00 грн. та податкових накладних № 1 від 16.02.2017 р. на суму 256 347,00 грн., в т.ч. ПДВ – 42 724,50 грн., № 8 від 17.02.2017 р. на суму 249 900,00 грн., в т.ч. ПДВ – 41 650,00 грн., № 9 від 20.02.2017 р. на суму 293 000,00 грн., в т.ч. ПДВ – 48 833,34 грн., № 10 від 21.02.2017 р. на суму 266 300,00 грн., в т.ч. ПДВ – 44 383,34 грн., № 11 від 22.02.2017 р. на суму 172000,0 грн., в т.ч. ПДВ – 28 666,67 грн., № 26 від 23.02.2017 р. на суму 124493,0 грн., в т.ч. ПДВ – 20748,83 грн., рахунків бухгалтерського обліку 201 “Сировина й матеріали” та 281 “Товари нa складі”, бухгалтерські проводки: Дт 20 – Кт 63 на суму 1 018 916,65 грн.Дт 28 – Кт 63 на суму 116116,67 грн.Дт 64 – Кт 63 на суму  227006,68 грн., оборотно-сальдових по рахунках бухгалтерського обліку № 201, № 281, № 631, картки складського обліку за лютий 2017 р. за підписом матеріально-відповідальної особи – комірника ОСОБА_1 , платіжні доручення №2266 від 28.02.2017 р. на суму 210 881,10 грн., № 2301 від 13.03.2017 р. на суму 266184,0 грн., № 2338 від 28.03.2017 р. на суму 326190,0 грн., № 246363 від 19.05.2017 р. на суму 558 784,90 грн.
Фізичне переміщення товару відбулось автомобільним транспортом силами та за рахунок контрагента.
Між позивачем (в якості покупця) та ТОВ “СтормРейз” (в якості постачальника) укладено договір поставки № 21(а.с.218-220 том 2).
В підтвердження реальності здійснення господарської операції позивачем надані та судом досліджені копії видаткових накладних №3070317 від 07.03.2017 р. на суму 298944,0 грн., № 3140317 від 14.03.2017 р. на суму 206640,0 грн., №3160317 від 17.03.2017 р. на суму 290796,0 грн.,  №3200317 від 20.03.2017 р. на суму 276 238,20 грн., № 3300317 від 30.03.2017 р. на суму 250420,80 грн. та податкових накладних № 3 від 07.03.2017 р. на загальну суму 298 944,00 грн., в т.ч. ПДВ – 49 824,01 грн., № 4 від 14.03.2017 р. на загальну суму 206 640,00 грн., в т.ч. ПДВ – 34 440,00 грн., № 2 від 17.03.2017 р. на загальну суму 290 796,60 грн., в т.ч. ПДВ – 48 466,10 грн., № 32 від 20.03.2017 р. на загальну суму 276 238,20 грн., в т.ч. ПДВ – 46039,70 грн., № 21 від 30.03.2017 р. на загальну суму 250 420,80 грн., в т.ч. ПДВ – 41 736,80 грн., рахунків бухгалтерського обліку 201 “Сировина й матеріали” та 281 “Товари нa складі”, бухгалтерських проводокДт 20 – Кт 63 на суму 999 664,50 грн. Дт 28 – Кт 63 на суму 102 868,50 грн. Дт 64 – Кт 63 на суму 220506,60 грн., оборотно-сальдових по рахунках бухгалтерського обліку №201, №281, №631, картки складського обліку за березень 2017 р. за підписом матеріально-відповідальної особи – комірника ОСОБА_1 .
Грошові зобов`язання по оплаті вартості придбаного товару були частково виконані позивачем шляхом перерахування на користь безготівкових коштів згідно платіжного доручення № 2348 від 31.03.2017 р. на суму 253 530,00 грн. На момент податкової перевірки, наявна кредиторська заборгованість в розмірі 1     069 509,60 грн., що не протирічить умовам післяплати, які погоджені сторонами в п. 2.3. договору поставки № 21 від 07.03.2017 р. 
Між позивачем (в якості покупця) та ТОВ “Охоронна фірма “Вовкодав” (в якості постачальника) укладено договір поставки № 1605(а.с.245-247 том 2).
В підтвердження реальності здійснення господарської операції позивачем надані та судом досліджені копії видаткової накладної № РН-0518/04 від 18.05.2017 р. на суму 92400,0 грн. та податкової накладної № 210 від 18.05.2017 р. на загальну суму 92400,0 грн., в т.ч. ПДВ – 15400,0 грн., рахунку бухгалтерського обліку 201 “Сировина й матеріали”, бухгалтерські проводки:Дт 20 – Кт 63 на суму 77000,0 грн.Дт 64 – Кт 63 на суму 15400,0 грн. оборотно-сальдових по рахунках бухгалтерського обліку № 201, № 631, картки складського обліку за травень 2017 р. за підписом матеріально-відповідальної особи – комірника ОСОБА_1 , платіжних доручень №246538 від 30.06.2017 р. на суму 12012,0 грн. та № 246582 від 11.07.2017 р. на суму 80388,0 грн.
Фізичне переміщення товару від контрагента-постачальника (м. Маріуполь) на склад позивача (м. Харків) відбулось шляхом перевезення автомобільним транспортом силами та за рахунок контрагента.
Між позивачем (в якості покупця) та ТОВ “ПО “Деталь” (в якості продавця) укладено договір купівлі-продажу № 138(а.с.8-10 том 3).
В підтвердження реальності здійснення господарської операції позивачем надані та судом досліджені копії видаткових накладних № РН-0516/17 від 16.05.2017 р. на суму 253712,0 грн.,№РН 0513/13 від 17.05.2017 р. на суму 258600,0 грн. та податкових накладних № 261 від 16.05.2017 р. на суму 253712,0 грн., в т.ч. ПДВ – 42 285,33 грн.,№ 260 від 17.05.2017 р. на суму 258600,0 грн., в т.ч. ПДВ – 43 100,0 грн., рахунків бухгалтерського обліку 201 “Сировина й матеріали” та 281 “Товари нa складі”, бухгалтерських проводокДт 20 – Кт 63 на суму 325 900,0 грн., Дт 28 – Кт 63 на суму 101 026,67 грн., Дт 64 – Кт 63 на суму   85 385,33 грн., оборотно-сальдових по рахунках бухгалтерського обліку № 201, № 281, № 631, картки складського обліку за травень 2017 р. за підписом матеріально-відповідальної особи – комірника ОСОБА_1 , платіжних доручень № 246537 від 30.06.2017 р. на суму 66600,56 грн. та № 246599 від 17.07.2017 р. на суму 220170,0 грн.
Фізичне переміщення товару від контрагента-постачальника (м. Маріуполь) на склад позивача (м. Харків) відбулось шляхом перевезення автомобільним транспортом силами та за рахунок контрагента.
Згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку 631 “Розрахунки з вітчизняними постачальниками”  контрагенти-постачальники за період, що перевірявся, поставили на користь ТОВ “Технопарк Пожтехніка” товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 4  672 804,50 грн., в т.ч. ПДВ, з яких сировини і матеріалів на суму 4 193 658,81 грн., в т.ч. ПДВ, та готових товарів на суму 479 145,69 грн., в т.ч. ПДВ.
Згідно наданих позивачем пояснень, в подальшому сировина та матеріали на загальну суму 4193     658,81 грн., в т.ч. ПДВ, придбані у контрагентів-постачальників, були задіяні позивачем у власному виробництві протипожежного обладнання, зокрема, протягом січня 2017 р. – листопада 2017 р., використані у виготовленні дверей металевих, в т.ч. протипожежних вогнестійких, люків ревізійних, шаф пожежних, кран-комплектів пожежних, порошку вогнегасного, тощо.
Зазначені обставини підтверджує оборотно-сальдова відомість по рахунку бухгалтерського обліку 201 “Сировина й матеріали” та аналіз рахунку бухгалтерського обліку 201 помісячно за період січня 2017 р. – листопада 2017 р. 
Також підтвердженням факту використання у власному виробництві сировини та матеріалів, оприбуткованих від контрагентів-постачальників, є звіти позивача про випуск готової продукції помісячно за період січня 2017 р. – листопада 2017 р., які містять повну інформацію про обсяг та асортимент виготовленої ТОВ “Технопарк Пожтехніка” продукції за звітний період.
Зазначені товари реалізовані позивачем наступним контрагентам-покупцям: ТОВ “АВАТЕХ ГРУП” (код 37200460), ТОВ ФІРМА “АЛЕРТ КОМ” (код 30555702), ТОВ “Рада 2007” (код 35215798), ФОП ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ), ПП “ВТФ “Аспект” (код 32934042), ТОВ “ГУТЯНСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР” (код 31834605), ТДВ “Житлобуд-2” (код 01270351), ПАТ “Інтербудтонель” (код 31903558), ТОВ “Компанія “Статус практика” (код 35858719), ТОВ “ЮРАЛ–СИСТЕМИ БЕЗПЕКИ” (код 36957922), ТОВ “КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МОЛОКОЗАВОД” (код 31465416), ТОВ “ПожбудГруп” (код 39082227), ПрАТ “Новий стиль” (код 32565288), ТОВ “КОМПЛЕКТ-ПОСТАЧ” (код 32846025), ПП “АЯКС” (код 23348450), ТОВ “СТРИК” (код 33815453), ПП “АЛЬТАВІСТА” (код 37364112), Управління освіти адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради (код 02146268), ТОВ “Астер-М” (код 35590228), ТОВ ФІРМА “БРІГ” (код 21174655), ПП “Експертно-технічний центр” (код 32882068), ФОП ОСОБА_3 , (ІПН НОМЕР_2 ), НВП “Протипожежної автоматики” (код 30361466), ТОВ “ПРОЕКТНО-МОНТАЖНА КОМПАНІЯ “АЙ.БІ.ТЕК” (код 37242013), ТОВ “Басис-К” (код 38431760), ТОВ “Протипожежні технології” (код 33964895), ПСП “РОДІНА” (код 30749514), ПП “ПОЖМАСТЕР” (код 36326591), ТОВ “ФГ “ШУБСЬКЕ”     (код 34073367), ТОВ “МСН” (код 39582996), ТОВ “Будівельне управління-17” (код 34633443), ТОВ “АСКОНА-ПІВДЕНЬ” (код 24962264), ТОВ “САНТЕХПРОФІТ” (код 41094411), ПП “ЦЕНТР СПЕЦРОБІТ” (код 36109916), ТОВ “Аксіома” (код 31940888), ПП “ДЕ ЛЮКС СИСТЕМИ” (код 32370823), ТОВ ВК “ПОЛІПАК ЛТД” (код 30990262), ТОВ “ВКФ “СТРІМТЕХ” (код 40638769), ПП “УКРАЇНСЬКІ ПОЖЕЖНІ РЕСУРСИ” (код 36292241), ТОВ “Укрпожснаб” (код 38926330), ТОВ “МЕТАЛЕВІ КОНСТРУКЦІЇ “СТРОНГ” (код 40796686), ТОВ “Стронг” (код 39398714)(а.с.111-250 том 3).
Слід звернути увагу, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.03.2018 р. у справі №820/163/18, залишеним в силі Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018 р., скасовано податкове-повідомлення рішення від 22.12.2017 р. № 0000231421, що  винесене Головним управлінням ДФС у Харківській області за наслідками позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ “Технопарк Пожтехніка” з питань дотримання вимог податкового законодавства України в частині господарських взаємовідносин з контрагентами ТОВ “СтормРейз” (податковий номер 40638198) за період березень 2017 року та ТОВ “Охоронна фірма “Вовкодав” (податковий номер 40152208) за період травень 2017 року.  
Судовими рішеннями у справі №820/163/18, що набрали законної сили, судами першої та апеляційної інстанції встановлено використання ТОВ “Технопарк Пожтехніка” у власній господарській діяльності товарно-матеріальних цінностей, придбаних у ТОВ “СтормРейз” та у ТОВ “Охоронна фірма “Вовкодав”.
Крім того, вказаними рішеннями у справі №820/163/18 по господарським операціям із ТОВ “СтормРейз” та ТОВ “Охоронна фірма “Вовкодав” судами встановлено наявність реального руху активів від постачальників до ТОВ “Технопарк Пожтехніка”;суди дійшли до висновку, що первинні документи, складені по операціям із ТОВ “СтормРейз”, ТОВ “Охоронна фірма “Вовкодав” не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.
Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Суд зазначає, що на момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагент був належним чином зареєстрований як юридична особа та установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавались.
Факт реальності спірних господарських операцій підтверджується наданими до матеріалів справи первинними документами, які оформлені відповідно до приписів чинного законодавства України. Первинні бухгалтерські документи містять всі необхідні для цілей оподаткування відомості про обсяг, зміст та вартість спірних операцій та підтверджують їх фактичне виконання.
Надані підприємством до перевірки первинні документи (договори, видаткові накладні, платіжні доручення) по господарським операціям із ТОВ “Інтер Опт Торг”, ТОВ “Вольтиманд”, ТОВ “Регана”, ТОВ “ПО “Деталь”, ТОВ “СтормРейз”, ТОВ “Охоронна фірма “Вовкодав” відбувся реальний рух активів із урахуванням ділової мети такого руху та зміна стану зобов`язань ТОВ “Технопарк Пожтехніка” в межах господарської діяльності.
Оглянуті судом первинні документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Податкового кодексу України    та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено    наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, зазначені документи призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.
Отже, рух активів у процесі здійснення господарських операцій, отримання економічної вигоди ТОВ “Технопарк Пожтехніка”, наявність спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарських операцій, є свідченням про спричинення господарськими операціями реальних змін майнового стану платника податків, а  відповідно свідчить про реальність (фактичність) операцій та засвідчення їх відповідними документами первинного та податкового обліку.
Щодо доводів контролюючого органу про  наявність негативної податкової інформації відносно контрагентів-постачальників є недостатньою підставою для висновку про нереальність здійснення ТОВ  “Технопарк Пожтехніка” господарських операцій, колегія суддів зазначає, що така інформація не може слугувати підтвердженням нереальності господарської операції, оскільки така інформація містить лише загальну оцінку господарської діяльності контрагентів позивача та їх постачальників (покупців), без оцінки їх спільної діяльності, зокрема, щодо реальності здійснення досліджуваних господарських операцій.
При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними (правовий висновок Верховного Суду, наведений в постанові від 12.03.2019 у справі № 804/9057/13-а).
Принцип індивідуальної податкової відповідальності - один з принципів, на яких базується чинне    податкове законодавство України.
Так, відповідно до статті 47 Податкового кодексу України складання податкової звітності покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.
Також, суд зазначає, що, у відповідності до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що свідчить про те, що, у разі коли контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо неплатника, а не інших осіб, у т.ч. його контрагентів. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сплачених ним у ціні товару (послуг) відповідних сум до складу податкового кредиту з ПДВ, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Таку ж правову позицію підтримано Верховним Судом у постановах, зокрема, від 24 січня 2018 року у справі №824/942/13, від 14 березня 2018 року у справі №803/1198/16.
Разом з тим, податкова інформація не є самостійною та достатньою підставою для висновку про нездійснення господарських операцій платників податків та про порушення саме позивачем податкового законодавства.
В той же час, відсутність за податковою інформацією у контрагента позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні фонди та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним в постановах від 06.02.2018 року у справі № 804/4940/14, від 11 вересня 2018 року у справі №804/4787/16.
Отже, суд не може покласти в основу судового рішення документи та обґрунтування контролюючого органу щодо обставин нереальності господарських операцій, оскільки такі ґрунтуються виключно на припущеннях і у своїй сукупності не можуть беззаперечно підтверджувати такі обставини.
Стосовно доводів апелянта на ненадання до перевірки деяких товарно-транспортних накладних, колегія суддів зазначає , що товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг, а не реальність господарської операції у цілому.
При цьому, відсутність товарно-транспортних накладних не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку витрат та податкового кредиту платника податків. При цьому, документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема,  від 11 вересня 2018 року у справі №820/477/18, від 11 вересня 2018 року у справі №815/6105/17, від 16.05.2018 р. у справі №2а-0870/12052/11.
Щодо доводів апелянта з посиланням про певні недоліки в первинних документах колегія суддів зазначає , що первинні документи, надані позивачем, оформлені відповідно до вимог, встановлених   статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а незначні помилки в оформленні окремих документів не є безумовною підставою для висновків про відсутність господарської операції, оскільки досліджені судами первинні документи за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства та мають необхідні обов`язкові реквізити.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду  від 20 січня 2021 року по справі № 813/947/18.
При цьому, наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.
В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарської операції та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю.
Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваних господарських операцій, суд вбачає їх реальність, що підтверджується матеріалами справи.
Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені первинними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, є недостовірні та (або) суперечливі.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 02 квітня 2019 року справа №820/13056/13-а.
Під час розгляду справи судом встановлено та підтверджено матеріалами адміністративної справи реальність здійснення господарських операцій з контрагентами-постачальниками та по господарських операціях із вказаними контрагентами позивача за звітний податковий період останнім включено до складу податкового кредиту відповідні суми, що відображено в податкових деклараціях з податку на додану вартість.
Станом на час здійснення господарських операцій з позивачем, зазначені контрагенти-постачальники перебували на обліку як платники податків в податкових органах та мали статус платників податку на додану вартість. Актом перевірки зазначені обставини не спростовані.
Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.
Статтею 204 Цивільного кодексу України та статтею 207 Господарського кодексу України закріплено принцип презумпції правомірності правочину, згідно якого будь-який правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Контролюючим органом не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження того, що позивач діяв без належної обачності та обережності та, що йому було відомо про порушення, які допускали його контрагенти або, що єдиною метою здійснення господарських операцій було одержання необґрунтованої вигоди.
Суд зазначає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" позивач та контрагент позивача є окремими суб`єктами права зі статусом юридичної особи. 
Статтею 61 Конституції України встановлено, що юридична відповідальність має індивідуальний характер.
Необхідно враховувати, жодною нормою законодавства України не передбачається обов`язку платника податку - одержувача товару (послуг) - вимагати від контрагента-постачальника будь-яких відомостей щодо повноти сплати ним податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ним законодавчих приписів, а також наявність у цього контрагента умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.
Межі юридичної відповідальності кожного платника податку на додану вартість, яка відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб`єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.
Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" ЄСПЛ дійшов такого висновку: "... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".
Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента.
Враховуючи наведене , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що ТОВ “Технопарк Пожтехніка” не порушено п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, а саме заниження фінансового результату до оподаткування, задекларованих в деклараціях з податку на прибуток підприємств, на загальну суму 3 894 004 грн. та п. 188.1 ст. 188, п.198.1, п.198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого, в періоді, що перевірявся, занижено податок на додану вартість на загальну суму 977447 грн. отже  податкові повідомлення-рішення від 03.09.2019 р. № 000000050501  та № 00000060501 підлягає скасуванню.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 03.09.2019 р. № 00000033307 з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 79442,54 грн., яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 78 634,41 грн. та пеню в розмірі 808,13 грн., колегія суддів зазначає наступне.
Підставою для прийняття вказаного податкового повідомлення – рішення слугувало те , що в порушення п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п.п. 176.2 “а” п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, встановлено неперерахування утриманого із заробітної плати податку на доходи фізичних осіб у встановлений законодавством термін в загальній сумі 113     282,49 грн., в т.ч. за січень 2017 р. – 8306,49 грн., за лютий 2017 р. – 8696,21 грн., за березень 2017 р. – 8443,4 грн., за квітень 2017 р. – 8198,41 грн., за травень 2017 р. – 1582,08 грн., за червень 2017 р. – 1489,93 грн., за липень 2017 р. – 3875,99 грн., за серпень 2017 р. – 2298,63 грн., за вересень 2017 р. – 2272,37 грн., за жовтень 2017 р. – 2250,52 грн., за листопад 2017 р. – 2355,29 грн., за грудень 2017 р. – 2354,99 грн., за січень 2018 р. - 470,99 грн., за лютий 2018 р. – 5006,74 грн., за березень 2018 р. – 4831,08 грн., за квітень 2018 р. – 4901,88 грн., за травень 2018 р. – 3382,12 грн., за червень 2018 р. – 3593,81 грн., за липень 2018 р. – 3824,2 грн., за серпень 2018 р. – 4572,24 грн., за вересень 2018 р. – 4354,80 грн., за жовтень 2018 р. – 3379,86 грн., за листопад 2018 р. – 3024,43 грн., за грудень 2018 р. – 3208,89 грн., за січень 2019 р. – 6519,92 грн., за лютий 2019 р. – 5038,44 грн., за березень 2019 р. – 5048,57 грн.
Судом встановлено, що позивач протягом періоду, що підлягав податковій перевірці, допустив порушення п.п.168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п.п. 176.2 “а” п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, які полягали в простроченні сплати до бюджету утриманого із заробітної плати податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі 113  282,49 грн., терміном прострочення платежів до 30 календарних днів. При цьому позивач не допускав неперерахування утриманого із заробітної плати податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 113     282,49 грн., як хибно на те вказує контролюючий орган в п. 6 висновків акту перевірки (арк. 64-65 акту). Мала місце лише несвоєчасна сплата до бюджету утриманого із заробітної плати податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі 113     282,49 грн., терміном прострочення платежів до 30 календарних днів. 
В свою чергу, в пункті 3.1.4.2.1. Розділу ІІІ акту перевірки (арк. 55) щодо відображення в податковій звітності сум доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків – фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, контролюючий орган зазначає: “Відповідно до п.п. 176.2 “б” п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України проведена перевірка своєчасності надання та достовірності даних податкової звітності за формою 1-ДФ за перевіряємий період. Порівняні загальні суми виплаченої зарплати та сплаченого податку з доходів фізичних осіб по відомостям виплати зарплати з відомостями, наведеними в довідці 1-ДФ. Порушень не встановлено”.
Відповідно до податкових розрахунків форми 1-ДФ за період 2017 р., 2018 р. та   І квартал 2019 р.ТОВ “Технопарк Пожтехніка” нараховано до сплати податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 1 109 877,37 грн., з якої за 2017 р. – 463 185,08 грн., за 2018 р. – 504 564,13 грн., за І квартал 2019 р. - 142 128,16 грн.
Згідно оборотно-сальдових відомостей по рахунку 6411 “Розрахунки за податками” за період 2017 р., 2018 р., І кварталу 2019 р. позивачем фактично сплачено до бюджету податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 1 124 186,49 грн., в т.ч. протягом 2017 р. – 453 634,76 грн., протягом 2018 р. – 499 930,57 грн., протягом І кварталу 2019 р. – 170 621,16 грн.  
В додатку №2 до акту перевірки “Довідка про загальну інформацію щодо платника податків”, зокрема, в пункті 8, контролюючий орган сам зазначає про фактичну сплату позивачем до бюджету податку на доходи фізичних осіб в 2017 р. – 453,63 тис. грн., в 2018 р. – 499,93 грн., І квартал 2019 р. – 170,62 тис. грн., тобто, на загальну суму – 1 124,18 тис. грн.
В підтвердження сплати до бюджету утриманого податку на доходи фізичних осіб позивачем до матеріалів справи надані копії банківських виписок.
Відповідно до розрахунку відповідача, оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, на підставі висновків акту перевірки від 06.08.2019 р. № 2686/20-40-14-01-08/39054748 та п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України, до позивача застосовано за першу подію несвоєчасної сплати ПДФО (граничний термін сплати 23.01.2017 р.) штрафну санкцію в розмірі 25 % у сумі  2 076,62 грн., за другу подію несвоєчасної сплати ПДФО (граничний термін сплати 22.02.2017 р.) - штрафну санкцію в розмірі 50 % (як за повторне порушення протягом 1095 днів) у сумі 4 348,11 грн., за третю подію несвоєчасної сплати ПДФО (граничний термін сплати 20.03.2017 р.) та подальші події - штрафну санкцію в розмірі 75 % (як за повторність порушень протягом 1095 днів втретє та більше) у сумі 72 209,69 грн.
При цьому, попередніми податковими перевірками ТОВ “Технопарк Пожтехніка” контролюючим органом не було встановлено з боку позивача порушень податкового законодавства щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб. Жодні податкові-повідомлення рішення з податку на доходи фізичних осіб як щодо основного зобов`язання, так і щодо фінансових санкцій позивачу не виносились.
Єдиною підставою для встановлення  відповідачем повторності порушень з боку позивача податкового законодавства з податку на доходи фізичних осіб протягом 1095 днів, та, відповідно, застосування оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням штрафу  в розмірах 50 % та 75 % слугували виключно висновки акту перевірки від 06.08.2019 р. №2686/20-40-14-01-08/39054748. 
В свою чергу, згідно п. 127.1     ст. 127 ПК України     передбачено, що ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Стаття 127 Податкового кодексу України визначає відповідальність, яка покладається на платника податків, у тому числі і на податкового агента, саме за ненарахування, неутримання та/або несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) залежно від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу.
Згідно з пп. 54.3.5     п. 54.3     ст. 54 Податкового Кодексу України     контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.
Отже, підвищені розміри штрафів у разі повторного виявлення податкових порушень (50%, 75%) застосовуються не за сам факт виявлення будь-яких порушень, а за повторне вчинення діянь за обставин, передбачених, зокрема, підпунктом 54.3.5 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, застосування штрафу більшого розміру можливе у разі встановлення контролюючим органом повторності порушення протягом 1095 днів, яке зафіксовано в акті перевірки та, відповідно, в податковому повідомленні-рішенні.
В межах спірних правовідносин факт повторного протягом 1095 днів неутримання та неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб відповідачем жодним актом не встановлено та не зафіксовано, відсутнє і винесення позивачу податкових повідомлень-рішень, якими б було збільшено суми грошового зобов`язання, що передували прийняттю оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, що вказує на безпідставне застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 50 % та 75%.
Вказана правова позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 11.09.2018 р. у справі №805/3649/17-а та від 12.07.2019 р. у справі №813/6331/14.
Враховуючи наведене , колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що за невчасне перерахування позивачем до бюджету утриманого податку з доходів фізичних осіб, відповідач безпідставно застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 50 % та в розмірі 75 %, тому податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 03.09.2019 р. №00000033307 не відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає скасуванню.
Також, оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням на підставі акту перевірки та п.п. 129.1.3  п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України відповідачем нараховано пеню в розмірі 808,13 грн.
Відповідно до даного розрахунку відповідача, останній здійснив нарахування пені по кожному випадку несвоєчасної сплати позивачем податку на доходи фізичних осіб, починаючи з першого дня, наступного за кінцевим днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.
Відповідно до п.п. 129.1.3 п. 129.1. ст. 129 Податкового кодексу України  нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до ст. 50  цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів (270 календарних днів у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.
Згідно абзацу 2 п. 129.4 ст. 129 Податкового кодексу України на суми грошового зобов`язання, визначеного пп. 129.1.3 п. 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), нараховується пеня за кожний календарний день прострочення у його сплаті, починаючи з 91 календарного дня (з 271 календарного дня у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до     пп. 39.5.4     п. 39.5 ст. 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання, із розрахунку 100 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.
За п. 54.2 ст. 54 Податкового кодексу України грошове зобов`язання щодо суми податкових зобов`язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов`язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.
Як зазначено вище, на час проведення контролюючим органом податкової перевірки податковий борг зі сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у ТОВ “Технопарк Пожтехніка” за період, що перевірявся, був відсутній. 
Позивач лише допустив несвоєчасну сплату до бюджету узгодженого податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі 113 282,49 грн., терміном прострочення платежів до 30 календарних днів. Зазначені обставини підтверджуються і розрахунком відповідача, в якому вказано кількість днів прострочення сплати податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, максимальна кількість днів прострочення сплати – 25 днів (за період  грудня 2018  року).
Враховуючи зазначені обставини та приписи ст. 129 Податкового кодексу України на суму грошового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, пеня нараховується за кожний календарний день прострочення у його сплаті, починаючи з 91-го календарного дня (з 271-го календарного дня у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до  підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 ПК України), що настає за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання, із розрахунку 100 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.
При цьому, оскаржуваним податковим-повідомленням рішенням від 03.09.2019 р. №00000033307, враховуючи наданий контролюючим органом розрахунок, Головне управління ДПС у Харківській області здійснило нарахування пені, починаючи з першого дня, наступного за кінцевим днем граничного строку сплати позивачем податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що протирічить приписам п.п. 129.1.3 п. 129.1, п. 129.4 ст. 129 Податкового кодексу України.
Отже, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку , що відповідачем безпідставно нараховано товариству пеню в розмірі 808,13 грн., тому у вказаній частині податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 03.09.2019 р. № 00000033307 підлягає скасуванню.
Щодо встановлення в акті перевірки порушення п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, які нібито призвели до заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 434 553 грн. , колегія суддів зазначає наступне.
Підставою такого висновку слугувало те , що перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період із  01.01.2017 р. по 31.03.2019 р. встановлено їх заниження на загальну суму 434 553 грн., у т.ч. за січень 2018 р. в сумі 6481 грн., за лютий 2018 р. в сумі 11040 грн., за березень  2018 р. в сумі 16822 грн., за квітень 2018 р. в сумі 26759 грн., за травень 2018 р. в сумі 14462 грн., за червень 2018 р. в сумі 24287 грн., за липень 2018 р. в сумі 8996 грн., за серпень 2018 р. в сумі 19975 грн., за вересень 2018 р. в сумі 13561 грн., за жовтень 2018 р. в сумі 35612 грн., за листопад 2018 р. в сумі 66887 грн., за грудень 2018 р. в сумі 53279 грн., за січень 2019 р. в сумі 12131 грн., за лютий 2019 р. в сумі 55048 грн., за березень 2019 р. в сумі 69213 грн.
Податковий орган вважає , що заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість за вказаний період викликане відсутністю нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму різниці між собівартістю виготовлених позивачем товарів та ціною їх реалізації. Розрахунок співставлення собівартості товарів з фактичною ціною їх реалізації та розрахунок донарахування податкових зобов`язань з ПДВ наведено в додатку № 16 до акту перевірки з вказівкою на номенклатуру товарів, найменування покупців, яким було продано такі товари, номер і дату відповідних видаткових накладних на реалізацію.
На думку контролюючого органу такі дії ТОВ “Технопарк Пожтехніка” щодо ведення господарської діяльності призвели не до росту, а до зменшення власного капіталу на різницю між собівартістю товарів та ціною їх продажу (арк. 43 акту перевірки).
Матеріали справи свідчать , що фахівцями контролюючого органу не здійснювалось проведення аналізу цін на продукцію протипожежного призначення, які існували протягом періоду 2018 р. – І кварталу 2019 р., тобто ринок цін продукції протипожежного призначення на території України не досліджувався.
Крім того, актом перевірки не встановлено здійснення ТОВ “Технопарк Пожтехніка”  операцій, що визнаються контрольованими відповідно до ст. 39 Податкового кодексу України.
Відповідно до ст. 192 Господарського кодексу України політика ціноутворення, порядок встановлення та застосування цін, повноваження органів державної влади та органів місцевого самоврядування щодо встановлення та регулювання цін, а також контролю за цінами і ціноутворенням визначаються законом про ціни і ціноутворення, іншими законодавчими актами.
Відповідно до ст. 10 Закону України “Про ціни і ціноутворення” від 21.06.2012 р. №5007-VI суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують вільні ціни та державні регульовані ціни. Згідно зі статтею 11 цього Закону, вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін. Аналогічна норма закріплена   ст. 190 Господарського кодексу України.     
Статтею 12 Закону України “Про ціни і ціноутворення” визначено вичерпний перелік державних регульованих цін.
Продаж продукції протипожежного призначення не є предметом державного регулювання цін, відтак, ціни на двері протипожежні вогнестійкі, шафи пожежні, крани-комлекти пожежні, люки ревізійні, стенди ПШ, тощо, є такими, що формуються суб`єктом господарювання самостійно і встановлюються із врахуванням попиту та пропозиції на ринку товарів.
Підпунктом 14.1.219  пункту 14.1 ст.14 ПК України визначено, що ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.
За приписами підпункту 14.1.218  пункту 14.1  статті 14 ПК України, ринок товарів (робіт, послуг) - сфера обігу товарів (робіт, послуг), що визначається виходячи з можливості покупця (продавця) без значних додаткових витрат придбати (реалізувати) товар (роботи, послуги) на найближчій для покупця (продавця) території.
Таким чином, у розумінні норм     Податкового кодексу України звичайною ціною для здійснення розрахунку бази оподаткування податку на додану вартість операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг є ціна, визначена зацікавленими сторонами у цивільно-правовому договорі, яка у свою чергу, повинна відповідати ринковій ціні (ціні, що склалася на ринку товарів/послуг).
Відтак, норми діючого податкового законодавства не передбачають обов`язку донарахування платником податків податкових зобов`язань з операцій продажу самостійно виготовлених  товарів  за цінами, що нижче собівартості, якщо вони були визначені, виходячи із рівня звичайних цін.
Продаж товарів власного виробництва контрагентам-покупцям, що перераховані в додатку № 16 до акту перевірки, здійснено ТОВ “Технопарк Пожтехніка” на підставі договорів поставки та специфікацій на кожну партію поставки товару. Саме в специфікація, які є невід`ємними частинами укладених договорів поставки, сторонами  погоджено таку істотну умову договору поставки як ціна товару за одиницю, в т.ч. ПДВ, та загальна вартість товару за специфікацією. На підставі укладеної сторонами договору поставки специфікації, позивач виставляв рахунки на оплату за цінами, погодженими сторонами договору, а контрагенти-покупці здійснювали попередню оплату за товар, за погодженою ціною. Також складені видаткові накладні на реалізацію товару.
До матеріалів справи ТОВ “Технопарк Пожтехніка” надано копії договорів поставки та специфікацій до них, що були укладені позивачем протягом 2016 р. – 2019 р. з контрагентами-покупцями по господарських операціях з продажу, що вказані в додатку № 16 до акту перевірки.
Судом взято до уваги, що господарська діяльність ТОВ “Технопарк Пожтехніка” за період із 01.01.2018 р. по 31.03.2019 р. була прибутковою, фінансовий результат до оподаткування (прибуток) відображено в деклараціях з податку на прибуток підприємства за вказаний період.  
Так, позивачем задекларовано фінансовий результат до оподаткування (прибуток) за І квартал 2018 р. в розмірі 38479,00 грн., за півріччя 2018 р. – 67579,00 грн., за три квартали 2018 р. – 96987,00 грн., за 2018 р. – 118192,00 грн., за І квартал 2019 р. – 43800,00 грн.
При цьому, що аналіз сплати податку на додану вартість не може здійснюватись без урахування отриманого доходу від здійснення господарської діяльності і досягненням ділової мети під час провадження такої діяльності.
У підпункті 14.1.231 пункту 14.1 ст.14 Податкового кодексу наведено визначення розумної економічної причини (ділова мета), яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту. Поняття економічного ефекту не розкрито в   Податковому кодексі України. Однак із загального розуміння характеру економічної діяльності можна дійти висновку, що економічний ефект - це приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
При цьому не обов`язково, щоб економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому. Також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект від господарської операції може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитися збитковою, і це є одним із варіантів об`єктивного перебігу подій при здійсненні господарської діяльності.
Збитковість окремої господарської діяльності не може бути підставою для визначення такої діяльності як негосподарської та/або направленої на ухилення від оподаткування.     
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного адміністративного суду від 27.11.2018 у справі №804/8024/14.
Також судом взято до уваги, що дані, які вказані відповідачем в “Розрахунках співставлення собівартості виготовлених та реалізованих товарів з фактичною ціною їх реалізації”, додаток № 16 до  акту перевірки не відповідають дійсності.
Враховуючи вищевикладене , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що податкове повідомлення-рішення від 03.09.2019 р. №00000060501 є протиправним та підлягає скасуванню.
Стосовно податкового повідомлення-рішення від 03.09.2019 р. № 00000080501 з  податку на додану вартість, яким до позивача згідно ст. 1201 Податкового кодексу України застосовано штраф в розмірі 217 276,50 грн. та попереджено про необхідність скласти та зареєструвати  податкові накладні на суму ПДВ  в розмірі 434 553 грн., судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції  що вказане податкове повідомлення-рішення є похідним від податкового повідомлення-рішення від 03.09.2019 р. № 00000060501. 
Виходячи із встановлених в акті перевірки порушень (пункт 3.1.2.1 Розділу ІІІ, арк. 40-49), в зв`язку із самостійним донарахуванням відповідачем позивачу податкових зобов`язань з ПДВ в розмірі 434553 грн., в акті перевірки (пункт 3.1.2.4 Розділу ІІІ, арк. 53-54) вказано про порушення ТОВ “Технопарк Пожтехніка” пункту 201.1, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України через відсутність реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 434553 грн. 
Оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 03.09.2019 р. № 00000080501, на підставі ст. 120-1 Податкового кодексу України, до позивача застосовано штраф в розмірі 50 % від суми самостійно визначеного відповідачем податкового зобов`язання з ПДВ, на суму якого і відсутня реєстрація податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
За п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.
Згідно п. 120-1ст. 120 Податкового кодексу України відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні - рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено. 
З огляду на встановлені під час розгляду справи обставини щодо відсутності у позивача обов`язку з нарахування ПДВ на загальну суму 434553 грн. на операції з продажу товарів власного виробництва за ціною реалізації нижче собівартості, спростовують і твердження контролюючого органу про порушення п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, оскільки у ТОВ “Технопарк Пожтехніка” не виникло обов`язку з реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 434553 грн., у т.ч. за січень 2018 р. в сумі 6481 грн., за лютий 2018 р. в сумі 11040 грн., за березень  2018 р. в сумі 16822 грн., за квітень 2018 р. в сумі 26759 грн., за травень 2018 р. в сумі 14462 грн., за червень 2018 р. в сумі 24287 грн., за липень 2018 р. в сумі 8996 грн., за серпень 2018 р. в сумі 19975 грн., за вересень 2018 р. в сумі 13561 грн., за жовтень 2018 р. в сумі 35612 грн., за листопад 2018 р. в сумі 66887 грн., за грудень 2018 р. в сумі 53279 грн., за січень 2019 р. в сумі 12131 грн., за лютий 2019 р. в сумі 55048 грн., за березень 2019 р. в сумі 69213 грн., таким чином податкове повідомлення-рішення від 03.09.2019 р. № 00000080501 є протиправним та підлягає скасуванню.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач, відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, правомірність винесених податкових повідомлень- рішень належним чином в суді не довів, у зв`язку з чим оскаржувані податкові повідомлення – рішення  підлягають скасуванню, а позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними , не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права,  зміст апеляційної скарги , який повністю дублює заперечення на позов, подані до суду першої інстанції , містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано  в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі “Ґарсія Руіз проти Іспанії” (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Суд зазначає, що доводи апеляційної скарги є ідентичними тим, які були висловлені в суді першої інстанції та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи, інших обґрунтувань в апеляційній скарзі наведено не було.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2019 року по справі № 520/10094/19  залишити без змін.
 . 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    А.М. Григоров   	
Повний текст постанови складено  08.02.2021 року