П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/1951/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Боднарюк О.В.  
Суддя-доповідач -  Франовська К.С.   
15 лютого 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Франовської К.С. 
суддів:  Совгири Д. І.  Боровицького О. А. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про заміну сторони виконавчого провадження, 
В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2020 року Акціонерне товариство "ОТП Банк" звернулось в Чернівецький окружний адміністративний суд із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні і просило замінити стягувача Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" на Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" у виконавчому провадженні відкритому на підставі виконавчого напису від 3 серпня 2009 року № 3140 вчиненого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балацьким О.О., про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 для повернення на користь АТ "ОТП Банк" боргу   ОСОБА_1 за кредитним договором від 28 березня 2007 року № ML-0АJ/036/2007 в розмірі 65029,93 доларів США і 1700 гривень.
Заява мотивована що 3 серпня 2009 року приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Балацький О.О. вчинив виконавчий напис №3140, про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , для повернення на користь АТ «ОТП Банк» боргу ОСОБА_1 за кредитним договором від 28 березня 2007 року № ML-0АJ/036/2О07 в сумі 65 029,93 доларів США і 1700 гривень.
Зазначена квартира передана ОСОБА_1 в іпотеку АТ «ОТП Банк» згідно договору іпотеки від 7 травня 2007 р. № PCL-OAJ/072/2007, який посвідчений у цей день приватним нотаріусом Чернівецького міського округу Балацьким О.О., для забезпечення виконання кредитного договору від 28 березня 2007 року.
Заявник вказав,  що 24 грудня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю. 24 грудня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» укладений договір відступлення прав за договором іпотеки.

Згідно з вказаними договорами Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за зазначеним вище кредитним договором та договором іпотеки, відтак набуло права стягувача за згаданим  виконавчим написом, у зв`язку з чим заявник звернувся до суду з вказаною заявою.
Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року заяву Акціонерного товариства "ОТП Банк" про заміну сторони виконавчого провадження - задоволено.
Замінено стягувача Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" на Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" у виконавчому провадженні ВП №60825678, відкритому на підставі виконавчого напису від 3 серпня 2009 року № 3140, вчиненого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балацьким О.О.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Боржник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні заяви. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що для реалізації прав правонаступника, необхідна наявність первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи-правонаступника.
Так, зазначає скаржник, у цій справі, Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" не надав генеральну валютну ліцензію Національного банку України, оскільки відповідно до Постанови НБУ №297 небанківська фінансова установа має право здійснювати валютні операції тільки після отримання генеральної ліцензії.
ОСОБА_1 також звертає увагу на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" не надав підтвердження платіжного документу, оскільки договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 24 грудня 2010 року є оплатним договором. Підтвердженням його виконання має бути відповідний платіжний документ.
При вирішенні питання заміни сторони у виконавчому провадженні судом не витребувані документи на підтвердження повноважень представника АТ "ОТП Банк".
Також, зазначає скаржник, не взято до уваги дію мораторію, запровадженого Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 16.07.2015 року № 629-УШ, за приписами якого кредитна установа не має права відступити (відчужити) на користь (у власність) іншої особи права вимоги до позичальників за кредитами, забезпеченням за якими виступає майно/майнові права, зазначені у підпункті 1 цього пункту.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України суд може замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження.
Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (тут і далі - в редакції, чинній на момент звернення із заявою про заміну сторони виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із частиною першою статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:
1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;
1-1) судові накази;
2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;
3) виконавчих написів нотаріусів;
4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;
5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;
6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;
7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;
8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;
9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.
У відповідності до частин 1, 2 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Частиною 5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Ця норма закону кореспондується з положеннями частини першої статті 379 КАС України, згідно якої  у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.
Вирішальними для з`ясування питання щодо заміни сторони виконавчого провадження обставинами є факт відкриття виконавчого провадження у встановленому законодавством порядку, набуття сторонами у справі, рішення в якій підлягає примусовому виконанню, статусу сторін виконавчого провадження (стягувача, боржника), факт вибуття сторони (смерть громадянина, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу) та перехід її прав і обов`язків до іншої фізичної або юридичної особи та факт правонаступництва.
У справі, що переглядається, судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № МL-0AJ/036/2007 від 28.03.2007 року з ПАТ "ОТП Банк" ОСОБА_1 отримала строковий кредит у розмірі 58 000 доларів США, згідно умов якого зобов`язалася прийняти та належним чином використати та повернути позивачу кредитні кошти у строки, зазначені в договорі, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом в порядку та на умовах, що визначені в кредитному договорі. 
3 серпня 2009 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балацький О.О. вчинено виконавчий напис № 3140, про звернення стягнення на квартиру   АДРЕСА_1 для повернення на користь АТ «ОТП Банк» боргу ОСОБА_1 за кредитним договором від 28 березня 2007 року № ML-OAJ/036/2007 року в сумі 65 029,93 доларів США і 1700 гривень.
Зазначена квартира передана ОСОБА_1 в іпотеку АТ «ОТП Банк» згідно договору іпотеки від 7 травня 2007 р. № PCL-OAJ/072/2007, який посвідчений у цей день приватним нотаріусом Чернівецького міського округу Балацьким О.О. для забезпечення виконання кредитного договору від 28 березня 2007 року ML-OAJ/036/2007.
24 грудня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України укладено договір купівлі - продажу кредитного портфелю та укладений договір відступлення прав за договором іпотеки.
Згідно з вказаними договорами Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором від 28 березня 2007 р. № ML-0AJ/036/2007, договором іпотеки від 7 травня 2007 р. № PCL-OAJ/072/2007.
Судом встановлено, що до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», щодо права вимоги до боржника за кредитним договором від 28 березня 2007 року ML-OAJ/036/2007, договором іпотеки від 7 травня 2007 року № PCL-OAJ/072/2007, що підтверджується актом прийому від 24 грудня 2010 року кредитного портфелю.
9 грудня 2019 року на підставі виконавчого напису нотаріуса, постановою приватного виконавця Кошкера Івана Анатолійовича відкрито виконавче провадження № 60825678, про звернення стягнення за кредитним договором від 28 березня 2007 року ML-OAJ/036/2007, договором іпотеки від 7 травня 2007 року № PCL-OAJ/072/2007, на предмет іпотеки на користь АТ «ОТП Банк».
У жовтні 2020 року  Акціонерне товариство "ОТП Банк" звернулось в Чернівецький окружний адміністративний суд із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні і просило замінити стягувача Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" на Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" у виконавчому провадженні відкритому на підставі виконавчого напису від 3 серпня 2009 року № 3140 вчиненого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балацьким О.О., про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 для повернення на користь АТ "ОТП Банк" боргу   ОСОБА_1 за кредитним договором від 28 березня 2007 року № ML-0АJ/036/2007 в розмірі 65029,93 доларів США і 1700 гривень.

Отже, задовольняючи заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про правомірність здійснення правонаступництва у вказаній заяві від ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відповідно до вимог законодавства.

Що стосується доводів апеляційної скарги про дію мораторію на підставі Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», колегія суддів зазначає наступне.
Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).
Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в заяві, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент укладення оспорюваного договору в ТОВ «ОТП Факторинг Україна» була відсутня генеральна ліцензія Національного банку України, наявність якої була на момент передачі кредитного портфелю 24.10.2010 року була обов`язковою згідно з положеннями Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» для здійснення юридичною особою фінансових операцій з іноземною валютою і що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не мало права використовувати іноземну валюту як засіб платежу, а також, щодо  недійсності  договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 10 грудня 2010 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», договору в частині відступлення прав іпотекодержателя (заставодержателя), то ці вимоги є суть юридичної природи правонаступництва і можуть бути предметом судового розгляду лише за відповідним позовом  в порядку цивільного судочинства і знаходяться за межами виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  17 лютого 2021 року.

Головуючий	 	 	Франовська К.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Совгира Д. І.    Боровицький О. А.