ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 р.	Справа № 520/1170/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Калиновського В.А. ,
за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.
позивача ОСОБА_1 
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 09.12.20 року по справі № 520/1170/19
          за позовом    ОСОБА_1  
          до   Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області           
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
01.12.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з заявою про зміну способу та порядку виконання судового рішення, в якому просив суд:
- змінити спосіб і порядок виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 року у справі №520/1170/19 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 пенсію з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2018 року з урахуванням виплачених сум, встановивши новий спосіб і порядок виконання рішення суду - стягнути з Головног;о управління Пенсійного фонду України в Харківській області з рахунків, які призначені для виплати пенсій, на користь ОСОБА_1 пенсію з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2018 року, з урахуванням виплачених сум та здійснити нарахування та виплату суми компенсації втраченої частини доходів;
- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати до суду звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування заяви заявник зазначив, що Головним управлінням ПФУ в Харківській області рішення суду виконано частково. Станом на день звернення до суду з вказаною заявою рішення суду в частині виплати пенсії з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 р. з 01.01.2018 р., за період з 01.01.2018 р. по 23.04.2019 р. в сумі 37479 грн. 33 коп. боржником не виконано, та зазначено, що буде проведено в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 р. №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду». За таких обставин, позивач наполягає на тому, що вищезазначені факти свідчать про те, що виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 р. №520/1170/19 є ускладненим або неможливим.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2020 року заяву ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання судового рішення та про встановлення судового контролю за виконанням рішення по справі №520/1170/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та прийняти нову, якою задовольнити заяву про зміну способу та порядку виконання судового рішення та про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що зазначені висновки суду не відповідають обставинам справи тому, що у позивача немає можливості захистити свої інтереси щодо виконання судового рішення по справі №520/1170/19, ухваленого на його користь, у межах Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що виконавче провадження по справі закінчено.
На думку позивача, суд першої інстанції не взяв до уваги та залишив поза розглядом письмову відповідь Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 22.06.2020 року № 59123560, де позивачу повідомлено, що оригінал виконавчого листа №520/1170/19, виданого 11.03.2019 року Харківським окружним адміністративним судом, разом із постановою про закінчення виконавчого провадження ВП №59123560 від 02.03.2020 року, відповідно до вимог ч. З ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» направлено до Харківського окружного адміністративного суду та те, що відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 40 цього Закону виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, позивач вважає, що судове рішення від 09.12.2020 року у справі №520/1170/19 прийняте з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним і необ`єктивним дослідженням обставин справи та є таким що підлягає скасуванню.
Відповідач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що виконання рішення суду неможливе через відсутність коштів виплата яких буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України. Отже виконання рішення суду фактично можливе, хоча й за певних умов, тому відсутні підстави для зміні способу і порядку виконання рішення суду.
Отже, головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області в межах наданні повноважень, фактично виконало рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 року.
Безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку проведення платежів за його платіжними дорученнями здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку.
Для безспірного списання коштів з Державного бюджету України на підставі судового рішення стягувач або державний виконавець повинні безпосередньо звертатись до органів Державної казначейсько служби.
В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.
Представник відповідача, не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 у справі №520/1170/19 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, код 14099344) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено.
Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії з надбавками ОСОБА_1 за рахунок виплати лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2018 року та лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2019 року протиправними.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 пенсію з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2018 року з урахуванням виплачених сум та здійснити нарахування та виплату суми компенсації втраченої частини доходів.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 по справі №520/1170/19 набрало законної сили 24.04.2019 р.
З матеріалів справи вбачається, що старшим державним виконавцем ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 05.06.2019 було відкрито виконавче провадження ВП №59123560 з примусового виконання виконавчого листа №520/1170/19, виданого Харківським окружним адміністративним судом 11.03.2019.
Згідно листа ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 27.04.2020 №59123560, надісланого на адресу позивача, у травні 2019 ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018 з урахуванням виплачених сум та здійснено нарахування та виплату суми компенсації частини доходів з 01.01.208 у розмірі 5323 грн. 59 коп. Доплату за період з 24.01.2019 по 31.05.2019 в сумі 1664 грн. 75 коп. проведено у червні 2019. Доплату за період з 01.01.2018 по 23.04.2019 в сумі 37479 грн. 33 коп. буде проведено в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду».
Відмовляючи в задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання судового рішення та про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем не наведено аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів та наявність у позивача права захистити свої інтереси щодо виконання судового рішення, ухваленого на його користь, у межах Закону України «Про виконавче провадження», отже  відсутні підстави для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення під час можливості його примусового виконання органами державної виконавчої служби та для встановлення способу та порядку виконання судового рішення у справі №520/1170/19.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання судового рішення та про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб та підлягає виконанню на всій території України.
Відповідно до ч. 1 ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Частиною 3 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Отже, в розумінні наведеної статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні заяв про відстрочення чи розстрочення, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо). Підставою для зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Аналізуючи наведене, колегія суддівзазначає, що наведена норма пов`язує можливість зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення у виняткових випадках за умови доведення заявником існування конкретних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у певний строк.
Слід зазначити, що вищенаведені норми не дають чітких роз`яснень щодо цих підстав, підкреслюючи роль судового розсуду в оцінці заявлених обставин.
Крім того, колегія суддів зауважує, що під обґрунтованими підставами слід розуміти наявність виключних обставин, які є об`єктивно непереборними, тобто такими, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду боржником, зазначення настання обставин, що дозволяють виконати рішення суду протягом визначеного терміну. Наявність таких обставин має бути підтверджено належними та допустимими доказами.
При цьому, порядок виконання рішення - це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов`язки суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення.
З матеріалів справи вбачається, що приймаючи рішення про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 пенсію з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2018 року з урахуванням виплачених сум, судом не встановлено спосіб виплати належних позивачу сум частинами, періодичністю проведення платежів, тощо, а встановлено обов`язок Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 пенсію з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2018 року.
Дослідивши наявні матеріали справи та докази у їх сукупності, колегія суддів доходить висновку, що зазначені заявником обставини, які обумовили подання вказаної заяви не є винятковими, які б вказували про ускладнення або неможливість виконання судового рішення.
Крім того, колегія суддів зауважує, що при вирішенні спору судом були враховані як характер спірних правовідносин, так і зміст та специфіка реалізації управлінських функцій відповідачем.
Вимоги про стягнення коштів у справі не заявлялось, така вимога не розглядалась і не вирішувалась судом.
Заміна способу захисту права особи у формі зобов`язання вчинити певні дії на спосіб захисту права особи у формі стягнення коштів означає зміну предмету позову, що є неможливим після завершення розгляду справи по суті.
Враховуючи вищенаведене, аналізуючи наведені норми права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обґрунтованих та доведених підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення способу та порядку виконання судового рішення у справі №520/1170/19.
Згідно ч.8 ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалу за результатами розгляду питання про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно встановлення судового контролюю за виконанням судового рішення та зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно з вимогами ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до вимог ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч. 1 ст. 372 КАС України, у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.
Посилання позивача на факт виконання рішення суду не в повному обсязі не свідчить про неможливість його виконання повністю в примусовому порядку.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивачем не наведено аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів та наявність у позивача права захистити свої інтереси щодо виконання судового рішення, ухваленого на його користь, у межах Закону України «Про виконавче провадження», отже підстави для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення під час можливості його примусового виконання органами державної виконавчої служби відсутні, тому у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення слід відмовити.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання судового рішення та про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2020 року по справі № 520/1170/19 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2020 року по справі № 520/1170/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Я.М. Макаренко    В.А. Калиновський   	
Повний текст постанови складено  18.03.2021 року