Справа № 150/180/20
Провадження № 22-ц/801/578/2021
Категорія: 16
Головуючий у суді 1-ї інстанції Цимбалюк Л. П.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року	Справа № 150/180/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В., Шемети Т.М., секретар Ліннік Я.С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 22 грудня 2020 року, ухвалене суддею Цимбалюк Л.П., в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,
встановив:
У травні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія та номер ЯО 551605 від 23.10.2012, виданий на ім`я ОСОБА_1 на підставі рішення Ямпільського районного суду Вінницької області по справі №2-7/2010 від 09.03.2010 Чернівецькою РДА у Вінницькій області, та скасувати державну реєстрацію прав на земельну ділянку площею 2,1221 га, розташовану на території Володііївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області, кадастровий номер 0524982300:05:002:0028, за ОСОБА_1 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба - ОСОБА_3 , після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається, зокрема, із земельної ділянки площею 2,12 га, яка розташована на території Володіївецької сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право померлої на яке посвідчується державним актом на право приватної власності на землю.
В спадкодавиці було двоє дітей: дочка ОСОБА_4 , а також син (його батько) ОСОБА_5 , який помер раніше своєї матері.
На момент смерті баби він та його сестра були малолітніми, а відповідно до ч. 4. ст. 1268 ЦК України, малолітня особа вважається такою, що прийняла спадщину і незалежно від часу прийняття спадщину вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
ОСОБА_4 в нотаріально посвідченій заяві повідомляє, що в суд з приводу поновлення строку для прийняття спадщини звертатися не буде, фактично в управління спадковим майном не вступала, щодо прийняття позивачем спадщини не заперечує. Також його сестра ОСОБА_6 подала заяву, в якій не заперечує, щоб свідоцтво було виданого на його ім`я. 
13.03.2020 нотаріусом відкрито спадкову справу, однак, відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки земельна ділянка, на яку заявник бажає отримати свідоцтво, належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія та номер ЯО 551605 від 23.10.2012.
З відповіді у Чернівецькому районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області встановлено, що згідно рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 09.03.2010 по справі №2-7/2010 визнано за ОСОБА_1 право власності на Державний акт серії ВН №24070883 на право власності на земельну ділянку, виданий Володіївецькою сільською радою Чернівецького району Вінницької області від 30.01.2001 в порядку спадкування за заповітом після смерті родички ОСОБА_3 .
З відповіді Ямпільського районного суду Вінницької області йому стало відомо, що справа №2-7/2010 між такими сторонами не числиться.
Оскільки підставою для видачі державного акту на право власності на земельну ділянку від 23.10.2012, який виданий ОСОБА_1 , слугувало рішення суду, якого не існує, то він підлягає визнанню недійним.
Шахрайськими діями відповідача, зокрема, використання ним неіснуючого судового рішення для отримання державного акту на право власності на земельну ділянку, порушено його право на отримання спадкового майна.
Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 22 грудня 2020 року позов задоволено.
Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯО 551605, виданий 23 жовтня 2012 року на ім`я ОСОБА_1 на підставі рішення Ямпільського районного суду Вінницької області по справі №2-7/2010 від 09.03.2010 Чернівецькою районною державною адміністрацією у Вінницькій області та скасовано державну реєстрацію прав на земельну ділянку площею 2,1221 га, розташовану на території Володііївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області, кадастровий номер 0524982300 05 002 0028 за ОСОБА_1 .
Вирішено питання судових витрат.
Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд не з`ясував, а позивач не довів наявності порушення його прав, свобод та інтересів на момент звернення до суду з позовом, так як позивач не надавав доказів прийняття спадщини і вказана обставина не досліджувалася судом; позивач не зазначив місце знаходження дочки спадкодавиці, яка також є спадкоємцем, а також не надав відомостей на підтвердження тієї обставини, що його сестра не заперечує щодо задоволення позову; в порушення вимог ст. 83 ЦПК України до матеріалів справи долучено докази, які надані після закриття підготовчого засідання.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 зазначає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
У судове засідання учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, відповідно до якої неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів прийшла до висновку про розгляд заяви у відсутність належно повідомлених учасників справи.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 16.03.2000 виконкомом Володіївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області (а.с.106).
ОСОБА_2 є сином ОСОБА_5 , та, відповідно, онуком ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_1 від 19.06.1986 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126, 133, 135 СК України №00024889405 від 11.12.2019 щодо батька позивача (а.с.108).
На день смерті ОСОБА_3 її син - ОСОБА_5 , помер ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 21.04.1998 (а.с.107).
Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_2 посилався на те, що він є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , оскільки на час відкриття спадщини після її смерті його батька не було в живих, а він, будучи неповнолітнім, відповідно до положень ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину.
Після смерті  ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, зокрема, земельна ділянка, площею 2,12 га, яка розташована на території Володіївецької сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право померлої на яку посвідчується державним актом на право приватної власності на землю серії ВН №24070333 (а.с.9).
Бажаючи отримати свідоцтво про право власності на зазначену вище земельну ділянку ОСОБА_2 звернувся до державного нотаріуса Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області із відповідною заявою, однак, нотаріус своєю постановою від 13.03.2020 №136/02-31 відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Вказана постанова мотивована тим, що в поданому спадкоємцем державному акті на право приватної власності на землю серії ВН №2470883, виданому Володіївецькою сільською радою 30 січня 2001 року та зареєстрованому в Книгу записів державних актів на право приватної власності на землю за №883, земельна ділянка належала ОСОБА_3 . Проте, з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-051895952020 виданому відділом у Чернівецькому районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області 06.03.2020 зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером 0524982300:05:002:0028, площа 2,1221 га, яка розташована на території Володіївецької сільської ради, належить ОСОБА_1 , що суперечить даним, які зазначені в державному акті на право приватної власності на землю серії ВН №24070883. Як слідує із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка, кадастровий номер №0524982300:05:002:0028, зареєстрована 23.11.2012 за ОСОБА_1 відділом Держкомзему у Чернівецькому районі (а.с.11).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №204244445 від 16.03.2020, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером №0524982300:05:002:0028 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Володієвецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯО551605, виданого Чернівецькою РДА у Вінницькій області 23.10.2012 (а.с.16).
У відповіді відділу у Чернівецькому районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 26.03.2020 за №0-2-0.38-63/120-20 на запит ОСОБА_2 зазначено, що згідно рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 09 березня 2010 року по справі №2-7/2010 визнано за ОСОБА_1 право власності на державний акт серії ВН №24070883 на право власності на земельну ділянку, виданий Володіївецькою сільською радою Чернівецького району Вінницької області від 30 січня 2001 року у порядку спадкування за заповітом після смерті родички ОСОБА_3 (а.с.15). 
Судом першої інстанції в судовому засіданні було оглянуто технічну документацію із землеустрою та копію архівного примірника державного акта на право власності на земельну ділянку, надані відділом у Чернівецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. 
У технічній документації наявна копія рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 09.03.2010 по цивільній справі 2-7/2010, відповідно до якого за ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільського господарства, кадастровий номер №0524982300:05:002:0028, розташовану на території Володіївецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області, в порядку спадкування за заповітом після смерті родички ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Пелинівка Чернівецького району Вінницької області.
У листі Ямпільського районного суду Вінницької області від 25.03.2020 за №01-08/99/2020, наданого за результатами розгляду звернення ОСОБА_2 , зазначено, що під номером справи №2-7/2010 зареєстрована цивільна справа за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженням земельної ділянки. Рішення по даній справі винесено 24.03.2010 (а.с.18).
З копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 12.08.2020 до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України, за фактом використання невідомою особою підроблених правовстановлюючих документів на право власності на земельну ділянку (а.с.67). 
Суд першої інстанції, встановивши вказані обставини у справі, керуючись положеннями ст. 13 Конституції України, ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположник свобод, ст. 319, 321, 328, 391 ЦК України, ст. 155 ЗК України, ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», вірно виходив з того, що оскільки підставою для видачі ОСОБА_1 спірного державного акту слугувало рішення суду, якого не існує, а виданий відповідачу державний акт порушує права позивача на спадкування, наявні підстави для визнання державного акту серії ЯО551605 від 23.10.2012 недійсним та скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
ОСОБА_1 не оскаржує рішення суду в частині підстав визнання державного акту недійсним. 
Єдиним та основним доводом апеляційної скарги є те, що підстав для задоволення позову в суду першої інстанції не було, оскільки ОСОБА_2 , зважаючи на неприйняття ним спадщини, при зверненні до суду із позовом не довів порушення своїх прав та інтересів як спадкоємця.
Однак, такі доводи апелянта є помилковими, виходячи з наступного.
Встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Враховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилась до 01.01.2004 , застосуватися повинно чинне на той час законодавство, зокрема правила ЦК УРСР 1963 року.
За правилами статті 529 ЦК УРСР, при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, подружжя та батьки померлого.
Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо 
на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був 
би спадкоємцем.
Згідно із статтею 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні були бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
На відміну від чинного ЦК України (ч. 4 ст. 1268 ЦК України), норми ЦК УРСР не містили прямої норми про те, що малолітня, неповнолітня особа вважаються такими, що прийняли спадщину.
Відповідно до частини першої статті 14 ЦК УРСР за неповнолітніх, які не досягли п`ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікун. Вони вправі учиняти лише дрібні побутові угоди.
Матеріали справи не містять відомостей про вчинення законним представником ОСОБА_2  дій в його інтересах, передбачених  статтею 549 ЦК УРСР, які б свідчили про прийняття останнім спадщини після смерті його баби у березні 2000 року.
Так само матеріали справи і не містять доказів щодо прийняття спадщини іншими особами, про яких зазначає позивач в позовній заяві (його тіткою ОСОБА_4 - дочкою ОСОБА_3 , та його сестрою ОСОБА_6 ).
З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №59815154 від 13.03.2020 слідує, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 заведена 13.03.2020 - в день звернення ОСОБА_2 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тобто інші спадкоємці до звернення позивача до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини не зверталися.
У ч. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зазначено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до набрання чинності ЦК України 01.01.2004, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, судом першої інстанції вірно застосовано до спірних правовідносин положення ч. 4 ст. 1268 ЦК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину.
Оскільки на момент набрання чинності новим ЦК України (01.01.2004) ОСОБА_2 ще був неповнолітнім (виповнилося повних 17 років), він, в силу ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину без вчинення будь-яких дій для цього. 
За таких обставин, факт незаконної видачі відповідачу державного акту на земельну ділянку є таким, що порушує права позивача, як спадкоємця першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 .
Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що позивач не зазначив місце знаходження дочки спадкодавиці, яка також є спадкоємцем, та не надав відомостей на підтвердження тієї обставини, що його сестра не заперечує щодо задоволення позову, однак, такі доводи відхиляються колегією суддів, оскільки, по-перше, апелянт не зазначає, з якою метою необхідно встановити вказані обставини, по-друге, не залучення вказаних осіб до участі у розгляді справи не порушить права та інтереси цих осіб, оскільки не оспорюється їх спадкове право як спадкоємців.
ОСОБА_2 до апеляційного суду 23.02.2021 надано нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_9 (тітки) від 23.11.2019, у якій вона зазначає про пропуск нею строку для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 та про те, що до суду з позовом для визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини, вона звертатися не буде. Щодо отримання спадщини її племінником ОСОБА_2 не заперечує.
Також ОСОБА_2 надано нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_6 (сестри), відповідно до якої остання на спадкове майно після смерті баби ОСОБА_3 не претендує, до суду з позовом для визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини, звертатися не буде. Не заперечує, щоб свідоцтво про право на спадщину було видано на онука померлої - ОСОБА_2 .
Враховуючи вище описану позицію апелянта, беручи до уваги, що позивач посилався на вказані обставини в позовній заяві, колегія суддів вважає за можливе взяти до уваги додані ОСОБА_2 до матеріалів справи докази.
Безпідставними є твердження апелянта про долучення судом першої інстанції до матеріалів справи наданих позивачем доказів після закриття підготовчого засідання, оскільки розгляд справи проводився за правилами спрощеного провадження і ухвала про закриття підготовчого провадження судом не виносилася.
Що стосується доводів скарги з приводу порушення позивачем положень ч. 6, 7 ст. 83 ЦПК України щодо порядку подачі доказів, то колегія суддів бере до уваги, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, зокрема, фізичних осіб.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (ст. 263 ЦПК України).
Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 30.11.2020, зважаючи на позицію відповідача, явку позивача ОСОБА_2 з метою правильного, всебічного та об`єктивного розгляду справи визнано обов`язковою.
Після постановлення вказаної ухвали ОСОБА_2 надано документи (копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 , витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження щодо ОСОБА_5 , витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи), які, з урахуванням обставин даної справи, вірно взяті судом першої інстанції до уваги.
Голослівними є доводи апеляційної скарги щодо упередженості дій судді через винесення ухвали про визнання явки позивача обов`язковою, оскільки головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи (ч. 2 ст. 241 ЦПК України).
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 22 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 25 лютого 2021 року.
Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

Т.М. Шемета