Справа № 349/1812/20 
Провадження № 22-ц/4808/404/21 
Головуючий у 1 інстанції Гаврилюк О. О. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого  Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)
суддів:           Бойчука І.В., Девляшевського В.А.    
секретаря          Капущак С.В.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рогатинського районного суду від 14 січня 2021 року, ухвалене в складі судді Гаврилюк О. О. у  м.Рогатині,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.
Позовна заява мотивована тим, що сторони з 16 квітня 2007 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано у виконавчому комітеті Фразької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, актовий запис №1. В шлюбі народилось двоє дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . З відповідачем стосунки не склалися і на даний час сторони спільно не проживають. Діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріально не допомагає та не надає кошти на їх утримання. Посилаючись на те, що ОСОБА_2 є батьком дітей, просить стягнути аліменти на її користь на малолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.
Рішенням Рогатинського районного суду від 14 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі по 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.
Стягнення аліментів розпочато з 10 грудня 2020 року і проводиться щомісячно до досягнення дітьми повноліття.
Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 коп.).
Не погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_2  подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та просить стягувати з нього на користь ОСОБА_5  аліменти на утримання неповнолітніх дітей:  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4  в твердій грошовій сумі по 1500 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. На думку апелянта, він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Будь-якого нерухомого майна у нього немає. Аліменти повинні використовуватись виключно для задоволення потреб дитини, і не можуть використовуватись для збагачення позивача. 
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку спрощеного позовного провадження.
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав. 
Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2  є батьком неповнолітніх дітей  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4  має нерегулярний, мінливий  заробіток  і  в  добровільному  порядку  ненадає допомогу  на  утримання  неповнолітніх дітей. Розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років становить : з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня становитиме - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень, враховуючи стрімке зростання цін на продукти харчування, ліки, засоби гігієни, одяг суд приходить висновку, що аліменти потрібно визначити в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. щомісячно.
Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Судом встановлено, що сторони з 16 квітня 2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 , повторно виданим 03 грудня 2020 року Рогатинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (а.с.8).
У зареєстрованому шлюбі у  сторін народились двоє дітей:  ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1  та   ОСОБА_4   ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданим повторно 03 грудня 2020 року Рогатинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 , виданим повторно 03 грудня 2020 року Рогатинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (а.с.9-10)
Згідно довідки №4042 виданої 28 грудня 2020 року виконавчим комітетом Рогатинської міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_6 зареєстрований і проживає в АДРЕСА_1 разом з батьками ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 , дружиною ОСОБА_1 та дітьми ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які зареєстровані у вказаному будинку (а.с.24)
Відповідно до заключення районної ЛКК від 24 грудня 2020 року №204/3 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 потребує постійного стороннього догляду за станом здоров`я (а.с.25)
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Відповідно ч.ч.1,2 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. 
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. 
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України).
При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року установлений прожитковий мінімум на одну особу на 2020 рік в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.
При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції, відповідно до ст.  182 СК України вірно  врахував матеріальний стан відповідача та прийшов правильного висновку, що останній є молодою, працездатною особою і спроможний сплачувати аліменти на утримання с неповнолітніх дітей  у твердій грошовій сумі по 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, оскільки відповідач   має нерегулярний, мінливий дохід, періодичність отримання ним доходів та обов`язок обох батьків на утримання неповнолітніх дітей.
Той факт, що відповідач офіційно не працевлаштований, не звільняє його від обов`язку забезпечувати належне утримання своїх неповнолітніх та сплачувати аліменти на їх утримання.
Суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо не можливості сплати аліментів у визначеному судом розмірі, у зв`язку з перебуванням на його утриманні батьків, оскільки останнім не надано доказів щодо понесених ним матеріальних витрат на таке утримання та лікування.
Суд також відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , щодо сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 50 % прожиткованого мінімуму, оскільки такий розмір встановлений ст. 182 СК України як необхідний для дитини відповідного віку та не є обмеженням для платника аліментів.                                                Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).                                                Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.                                Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).                                                                        Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.                                                                                За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.                                                                                        Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.                                Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.                                                                Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. Рішення Рогатинського районного суду від 14 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст складено 01 квітня 2021 року.

Судді:                                                        В.Д.Фединяк
                                                       І.В.Бойчук
       В.А.Девляшевський