ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

20 січня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/1708/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Аленіна О.Ю.
суддів: Бєляновського В.В., Богатиря К.В. 
секретар судового засідання Герасименко Ю.С.

за участю представників учасників справи:
від ДП "Морський торговельний порт "Южний" -  адвокат Заверюха В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства “Морський торговельний порт “Южний”
на рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2020
у справі №916/1708/20
за позовом акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Донецька залізниця” акціонерного товариства “Українська залізниця”
до державного підприємства “Морський торговельний порт “Южний”
про 223 240 грн 

встановив
У червні 2020 Акціонерне товариство “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Донецька залізниця” (далі – АТ “Українська залізниця”) звернулося до Господарського суду Одеської області із позовом до державного підприємства “Морський торговельний порт “Южний” (далі – ДП “МТП “Южний”) в якому просило стягнути з відповідача на свою користь штраф в розмірі 223  240 грн.
В обґрунтування позовних вимог АТ “Українська залізниця” посилається на зазначення відповідачем у накладній недостовірних відомостей щодо маси вантажу, перевезення якого здійснюється залізничним транспортом, що в силу приписів чинного законодавства є підставою для нарахування останньому штрафу у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 07.10.2020 позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача штраф в розмірі 223 240 грн та судовий збір в розмірі 3 348 грн. 60 коп.
В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції пославшись на приписи ЦК України та Статуту залізниць України, які регулюють спірні правовідносини, зазначив, що згідно накладної зі станції Берегова (експ.) Одеської залізниці ДП “Морський торговельний порт “Южний” направило ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" на станцію призначення "Авдіївка" Донецької залізниці  п`ять вагонів з вантажем – кам`яним вугіллям, зазначивши у вказаній накладній загальну масу вантажу. На станції призначення "Авдіївка" Донецької залізниці позивачем - на підставі заявки вантажоотримувача - ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" було здійснено контрольне переважування вагонів та виявлено невідповідність фактичної маси вантажу відомостям про масу, вказаним відповідачем у перевізному документі. 
Як відзначено судом першої інстанції, за наслідками зважування складено комерційний акт, з якого вбачається, що за вимогою вантажоодержувача на підставі ст. 52 Статуту залізниць України було проведено зважування на справних 100 тонних електронних вагах вантажоодержувача, в результаті зважування встановлено: розбіжність фактичної маси вантажу з зазначеною в накладних. Комерційний акт підписаний чотирма особами уповноваженими особами. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що комерційний акт складений відповідно до вимог Правил, а тому є належним та допустимим доказом на підтвердження факту невідповідності ваги, вказаної вантажовідправником у накладній , фактичній масі вантажу, встановленій позивачем.
Перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення з відповідача штрафу у сумі 223  240 грн, місцевий господарський суд зазначив, що зазначений розрахунок зроблено позивачем правильно та у відповідності до вимог діючого законодавства.
Не погодившись із даним рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулося ДП “МТП “Южний” з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2020 у справі №916/1708/20 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при прийнятті рішення судом було порушено норми процесуального права, не з`ясовано обставин, що мають значення для справи, позивачем не було доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
За твердженням скаржника, судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права. Зокрема, при зверненні до суду з відповідним позовом, на підтвердження повноважень осіб, які підписали комерційний акт, позивачем, було долучено копію наказу № 656/ДС від 29.03.2019 про призначення відповідальних осіб які мають праву підпису комерційних актів форми ГУ-22 по станції Покровськ. В той же час, на дату підписання комерційного акту, один з підписантів цього акту - ОСОБА_1 , перебувала на іншій посаді - інженера станції Авдіївка 1 класу, тобто була не уповноважена підписувати комерційний акт згідно наказу № 656/ДС від 29.03.2019. В подальшому, позивачем до суду була направлена відповідь на відзив до якої в порушення вимог Господарського процесуального кодексу, останнім було долучено низку доказів, зокрема, копію наказу № 2387/ДС від 28.12.2019. Із зазначеного наказу вбачається, що особами уповноваженими підписувати комерційні акти на станції Авдіївка є, начальник станції Авдіївка ОСОБА_2 інженер з розшуку вантажів та змінні агенти комерційні.
На переконання апелянта, суд першої інстанції прийнявши зазначений наказ в якості доказу та долучивши його до матеріалів справи, порушив вимоги процесуального закону, оскільки позивач у відповіді на відзив відповідача надав низку доказів, які, згідно встановленими законом вимогами, мав надати разом з позовом, а отже вони не подані у встановлений законом термін. З урахуванням викладеного, скаржник зазначає, що у нього існують обґрунтовані побоювання вважати, що наказ № 2387/ДС від 28.12.2019 виготовлений не тією датою, якою він датований, тобто раптова поява такого наказу, на думку відповідача, може бути наслідком недобросовісних дій позивача направлених на введення суду в оману.
Апелянт також зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив, зокрема з того, що комерційний акт є належним та допустимим доказом у справі. При цьому відомості про різницю у вазі вантажу (відомості про результати зважування залізницею спірних вагонів), що відображені в комерційному, підтверджуються долученою позивачем до матеріалів справи випискою з книги контрольних зважувань, яка є формою ГУ-78, ведення якої передбачено Інструкцією з ведення станційної комерційної звітності, затвердженою наказом Укрзалізниці №147-Ц від 04.06.2003. Однак, як стверджує апелянт, така Інструкція не пройшла державної реєстрації в якості нормативно-правового акту, тобто є внутрішнім документом позивача, який не створює юридичних наслідків для відповідача, а відтак не може вважатися належним, допустимим та достовірним доказом визначення маси вантажу.
Відтак, на думку апелянта, комерційний акт не може вважатися належним та допустимим доказом у справі, оскільки відображені в ньому відомості про вагу вантажу не відповідають дійсності.
Додатковою підставою вважати комерційний акт неналежним та недопустимим доказом, як вважає апелянт, є його підписання неуповноваженими особами. Так, на підтвердження повноважень осіб, які підписали комерційний акт, позивачем, було долучено копію наказу № 656/ДС від 29.03.2019 про призначення відповідальних осіб які мають праву підпису комерційних актів форми ГУ-22 по станції Покровськ. Згідно п. 10 цього наказу по станції Авдіївки призначено відповідальних осіб, підпис яких має бути обов`язковий в комерційних акт, які складаються станціями філії, відповідно до п. 10 Правил складання актів. В той же час, на дату підписання комерційного акту 09.01.2020, один з підписантів цього акту - ОСОБА_1 , перебувала на іншій посаді - інженера станції Авдіївка 1 класу, тобто була не уповноважена підписувати комерційний акт згідно наказу. Перебування ОСОБА_3 на іншій посаді, на дату підписання комерційного акту, підтверджується, зокрема, долученими позивачем до позовної заяви, наказом про тимчасове переведення від 20.12.2019 № 519/к та власне самим комерційним актом, в якому найменування посади ОСОБА_1 зазначено як в.о. інженера.
За твердженням апелянта, у порушення вимог чинного ГПК України, позивачем під час подання відповіді на відзив надано, а судом прийнято та залучено до матеріалів справи копію наказу № 2387/ДС від 28.12.2019 «Про призначення відповідальних осіб, які мають право підпису комерційних актів форми ГУ-22 по станції Авдіївка» згідно з яким особами уповноваженими підписувати комерційні акти на станції Авдіївка є, начальник станції Авдіївка ОСОБА_2 інженер з розшуку вантажів та змінні агенти комерційні. Навіть з наказу, який всупереч вимогам Закону надано позивачем та прийнято судом, вбачається, що особою, уповноваженою підписувати комерційні акти є, зокрема, інженер з розшуку вантажу. В той же час, як зазначалося вище, ОСОБА_1 , перебувала на посаді в.о. інженера станції Авдіївка 1 класу, що підтверджується наказом про тимчасове переведення від 20.12.2019 № 519/к. Як стверджує апелянт, доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 обіймала посаду інженера з розшуку вантажів або які б ототожнювали посади інженера з розшуку вантажів та інженера станції Авдіївка І класу, позивач не надав.
Крім того, як стверджує апелянт, комерційний акт підписано також начальником станції ОСОБА_4 та агентом комерційним ОСОБА_5 , однак, жодних доказів які б підтверджували обіймання ОСОБА_2 посади начальника станції Авдіївка позивачем разом з позовом надано не було. В свою чергу наказ від 28.12.2019 № 2387/ДС, який позивач надав разом з відповіддю на відзив не може бути взято до уваги з підстав, що зазначені вище.
Також апелянт вказує, що третій підпис в комерційному акті належить агенту комерційному ОСОБА_6 , а в розумінні наказу № 656/ДС від 29.03.2019 - працівнику станції, який особисто здійснював перевірку. На підтвердження того, що ОСОБА_6 займає посаду агента комерційного, позивач долучив до позову копію посадової інструкції агента комерційного «Станції Покровськ». Однак, як стверджує апелянт, із вказано посадової інструкції не вбачається, що агент комерційний наділений повноваженнями підписувати комерційні акти, позивач не надав жодних доказів, що ОСОБА_6 безпосередньо здійснювала перевірку вантажу, в той час як згідно наказу № 656/ДС від 29.03.2019 саме такий працівник уповноважений проставляти третій підпис в комерційному акті, наказом № 656/ДС від 29.03.2019 уповноважено підписувати комерційні акти змінних агентів комерційних, а ОСОБА_6 є агентом комерційним, що за штатним розкладом залізниці може бути самостійною іншою посадою.
З урахуванням наведеного апелянт вважає, що комерційний акт є неналежним, недопустимим та недостовірним доказом у справі.
Скаржник також посилаючись на ст. 52 Статуту залізниць України та п. 27 Правил видачі вантажів зазначає, що вантаж було здано до перевезення у вологому стані, і при його зважуванні мало бути враховано норму природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто, у відповідності до правил. Втім, у порушення Правил, а також Статуту, зазначені обставини взагалі не були враховані залізницею при складенні комерційного акту, що повністю спростовує твердження позивача про неправильно визначену відповідачем вагу вантажу при його відправці.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №916/1708/20 та призначено справу до розгляду на 16.12.2020.
Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу від АТ “Українська залізниця” в якому позивач просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
В обґрунтування своїх заперечень позивач з приводу посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права зазначає, що позивачем з позовною заявою були подані всі необхідні документи на підтвердження обставин зафіксованих в комерційному акті, який є належними та допустимим доказом, оскільки складений у відповідності з пунктом 1 «Правил складання актів», підписаний трьома працівниками залізниці, уповноваженими на підписань комерційних актів згідно Наказів. Копії інші документів, за твердженням позивача, наданих з відповіддю на відзив, були надані з урахування доводів відповідача викладених у відзиві. Тому, позивач вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано долучив такі документи до матеріалів справи та врахувати їх при розгляді справи по суті.
Щодо тверджень апелянта з приводу підписання комерційного акту не уповноваженими особами позивач зазначає, що всі працівники, які підписали комерційний акт, уповноважені на його підписання у відповідності до наданих позивачем наказів, з якими вони ознайомлені. Щодо змінних агентів комерційних, позивач зазначає, що у відповіді на відзив зазначалось, що в наказах станції Покровськ дійсно зазначено - змінні агенти комерційні, це пояснюється тим, що по станції Авдіївка згідно штатного  розпису кількість агентів комерційних складає 9 штатних одиниць, і їм встановлений змінний режим роботи.
Не заслуговують на увагу, як вважає позивач, й твердження апелянта з приводу того, що позивачем не надано доказів, що ОСОБА_2 обіймає посаду начальника станції Авдіївка (посадова інструкція), та доказу що ОСОБА_7 обіймає посаду інженера з розшуку вантажів, оскільки і зворотній стороні наказу зазначені посади вищевказаних осіб, які вони обіймають, а також стоять їх особисті підписи про ознайомлення. 
З приводу тверджень апелянта про не надання штатного розкладу станції Авдіїівка, позивач вказує, що штатний розпис станції Авдіївка структурного підрозділу «Станція Покровськ» є конфіденційною інформацією згідно додатку до протоколу засідання правління АТ «Укрзалізниця» та з урахуванням того, що станція Авдіївка перебуває в зоні проведення ООС і забезпечення транспортування засобів необхідних для проведення заходів силами ООС, позивач вважає, що надання іншим підприємствам штатного розпису станції Авдіївка є недоцільним. 
Щодо зважування вантажу, позивач посилаючись на п. 27 Правил видачі вантажів зазначає, що при складанні комерційного акту була вірно врахована норма природної втрати по вагонам, яка складає 1 % від маси нетто. До того ж, в залізничних накладних відсутні відомості про те, що спірні вантажі були відправлені вантажовідправником вантажоодержувачу у вологому стані. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2020 відкладено розгляд справи на 20.01.2021.
У судовому засіданні від 20.01.2021 представник ДП "Морський торговельний порт "Южний" підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні. 
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови. 
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи  на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, 05.01.2020 згідно накладної №41033150 зі станції Берегова (експ.) Одеської залізниці ДП “Морський торговельний порт “Южний” направило ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" на станцію призначення "Авдіївка" Донецької залізниці  п`ять вагонів з вантажем – кам`яним вугіллям не поіменованим в алфавіті, Імпорт (кам`яне бітумінозне вугілля ZH), код ГНГ 27011290, код ЕТСНГ 161202, країна походження – Росія, (пакування – насипом), вологість вантажу – 12,0%, - зазначивши у вказаній накладній загальну масу вантажу 348100 кг, зокрема, згідно з відомістю вагонів маса вантажу у вагонах: №52852449 – 68 650 кг., №56515745 – 70 650 кг., №67891655 – 68 700 кг., №56455611 – 70 500 кг., №64226160 – 69 600 кг., а провізна плата в усіх вагонах – 11 162, 00 грн.
Маса вантажу в вагонах визначена вантажовідправником без участі представників залізниці, при цьому, завантаження проводилося також вантажовідправником, про що свідчать відповідні відмітки, проставлені у накладній №41033150 від 05.01.2020. 
09.01.2020 на станції призначення "Авдіївка" Донецької залізниці позивачем  - на підставі заявки вантажоотримувача від 09.01.2020 - було здійснено контрольне переважування вагонів №№52852449, 67891655, 56455611, 64226160.
В результаті зважування встановлено, що за накладною №41033150 вага менша ваги документа на 1500 кг., 2050 кг., 3550 кг., 1650 кг., що засвідчено підписами ДС – ОСОБА_2 , Пер. – Ткаченко, прийн. – Щедріна. 
Згідно виписки із книги контрольних зважувань, перед зважуванням 09.01.2020р. о 10.00 год. агент комерційний ОСОБА_6 перевірив ваги №0380. В результаті зважування встановлено: у вагоні №52852449 розбіжність фактичної маси вантажу із зазначеною в накладній менше документа на 1500 кг. Маса брутто – 90 150 кг., тара – 23 000 кг., нетто – 67 150 кг; у вагоні №67891655 розбіжність фактичної маси вантажу з зазначеною в накладній менше документа на 2050 кг. Маса брутто – 89 150 кг., тара – 23 000 кг., нетто – 66 650 кг.; у вагоні №56455611 розбіжність фактичної маси вантажу з зазначеною в накладній масою менше документа на 3 550 кг. Маса брутто – 89  950 кг., тара – 23  000 кг., нетто – 66  950 кг.; у вагоні №64226160 розбіжність фактичної маси вантажу з зазначеною в документі менше на 1650 кг. Маса брутто – 91250 кг., тара – 23 300 кг., нетто – 67 950 кг.
Повторне перезважування проведено 09.01.2020 з аналогічними результатами, що засвідчено підписами ДС – ОСОБА_2 , агент комерційний - ОСОБА_6 , прийомоздавальник ПрАТ “АКХЗ” – ОСОБА_8 .
За наслідками зважування складено комерційний акт №482803/4 від 09.01.2020 на відправлення за накладною №41033150 від 05.01.2020, з якого вбачається, що за вимогою вантажоодержувача на підставі ст. 52 Статуту залізниць України було проведено зважування на справних 100 тонних електронних вагах вантажоодержувача №0380, приписаних до ст. Авдіївка Донецької залізниці, повірених 22.04.2019р. В результаті зважування встановлено: у вагоні №52852449 розбіжність фактичної маси вантажу із зазначеною в накладній менше на 1500 кг. Маса брутто – 90 150 кг., тара – 23 000 кг., нетто – 67 150 кг; у вагоні №67891655 розбіжність фактичної маси вантажу з зазначеною в накладній менше на 2050 кг. Маса брутто – 89 150 кг., тара – 23 000 кг., нетто – 66 650 кг.; у вагоні №56455611 розбіжність фактичної маси вантажу з зазначеною в накладній менше на 3 550 кг. Маса брутто – 89 950кг., тара – 23 000кг., нетто – 66 950кг.; в вагоні №64226160 розбіжність фактичної маси вантажу з зазначеною в накладній менше на 1650 кг. Маса брутто – 91250кг., тара – 23 300 кг., нетто – 67 950 кг. Вантаж прибув у справних вагонах. Люка щільно закриті, течі вантажу немає.
Комерційний акт №482803/4 від 09.01.2020 підписаний чотирма особами: начальником станції "Авдіівка"– Балачіовим Б.Ю., в.о. інженера – ОСОБА_9 , агентом комерційним – ОСОБА_6 , прийомоздавальником ПрАТ “АКХЗ” - Котляровою Л.Л.
Наведене стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом, в якому, з огляду на ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України за неправильно визначену у накладній масу вантажу, АТ  “Українська залізниця” просить стягнути з відповідача штраф в розмірі п`ятикратної плати за всю відстань перевезення.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції визнав вимоги позивача обґрунтованими та задовольнив заявлені позовні вимоги у повному обсязі. 
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками місцевого господарського суду з наступних підстав. 
Згідно з ч.1, ч. 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.
За приписами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
Частиною першою статті 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).
Статтею 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.
Відповідно до ч. 7 статті 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
За умовами частини першої статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
У відповідності до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Згідно з частинами першою-третьою статті 306 ГК України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.
Частинами першою, другою статті 307 ГК України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.
Отже, накладна №41033150 від 05.01.2020 є належним доказом виникнення у ДП "Морський торговельний порт "Южний" та АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" господарського зобов`язання щодо перевезення вантажу відповідно до статей 173, 174 ГК України (статті 11, 202, 509 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 193 ГК України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 920 ЦК України унормовано, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань (частина п`ята статті 307 ГК України).
Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 затверджено Статут залізниць України (далі – Статут).
За приписами статей 2, 3 Статуту ним визначаються обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту. Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.
Стаття 6 Статуту визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.
Згідно з статтею 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).
У відповідності до ст. 37 Статуту під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.
Отже, саме на відправника законодавством покладено обов`язок заповнення комплекту перевізних документів.
Відповідно до статті 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.
За умовами статті 118 Статуту за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.
Статтею 122 Статуту передбачено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.
Відповідно до вимог пункту 5.5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (далі – Правила), якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.
Під час застосування статей 118 та 122 Статуту необхідно враховувати, що штраф підлягає стягненню за сам факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитки. Збитки (додаткові витрати), завдані залізниці через допущені відправником порушення, зазначені у статтях 118 та 122 Статуту, підлягають відшкодуванню відправником незалежно від сплати ним штрафу, оскільки згідно із статтею 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.
Таким чином, недотримання вимог, визначених Статутом, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, що користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена пунктами 118, 122 Статуту. При цьому зазначений штраф відповідно до пунктів 118, 122 Статуту стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено.
Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/2339/17.
Наявними матеріалами справи підтверджується, що 05.01.2020 згідно накладної №41033150 зі станції Берегова (експ.) Одеської залізниці ДП “Морський торговельний порт “Южний” направило ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" на станцію призначення "Авдіївка" Донецької залізниці  п`ять вагонів з вантажем – кам`яним вугіллям, зазначивши у вказаній накладній загальну масу вантажу 348100 кг, зокрема, згідно з відомістю вагонів маса вантажу у вагонах: №52852449 – 68     650 кг., №56515745 – 70     650 кг., №67891655 - 68     700 кг., №56455611 – 70     500 кг., №64226160– 69     600 кг., а провізна плата в усіх вагонах– 11     162, 00 грн.
Згідно з ст. 52 Статуту залізниць України, на станціях призначення залізниця зобов`язана  перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі, зокрема, прибуття вантажів  у  вагонах  навалом  і  насипом за вимогою  одержувача у розмірах, передбачених Правилами.
На станції призначення "Авдіївка" Донецької залізниці позивачем - на підставі заявки вантажоотримувача - ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" від 09.01.2020 було здійснено контрольне переважування вагонів №№52852449, 67891655, 56455611, 64226160 та виявлено невідповідність фактичної маси вантажу відомостям про масу, вказаним відповідачем у перевізному документі.
У відповідності до частини першої статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт") обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.
Згідно зі статтею 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.
Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334 (далі – Правила).
Пунктом 10 Правил визначено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.
Відтак, у пункті 10 Правил визначено перелік осіб-працівників залізниці, які мають право підписувати комерційні акти в силу їх посадового становища (начальник станції (його заступник) і начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), а також працівники залежно від обставин їх особистої участі у перевірці вантажу, який прибув на станцію залізниці. За наявності трьох підписів зазначених працівників залізниці комерційний акт вважатиметься таким, що складений згідно з вимогами пункту 10 Правил складання актів.
Таким чином, у наведеному пункті імперативно визначено суб`єктний склад працівників залізниці, які є уповноваженими особами на підписання комерційних актів, проте зазначена норма не виключає можливості залучення до складання комерційного акта й інших працівників залізниці поряд з особами, підписи яких є обов`язковим реквізитами комерційного акта.
За змістом частин першої, третьої статті 64 та частини третьої статті 65 ГК України підприємство як організаційна форма господарювання, може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо) та самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників та штатний розпис. Керівництво підприємством здійснюється його керівником, який призначається (обирається) власником (власниками) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядову раду такого підприємства (у разі її утворення) та відповідно до статуту є посадовою особою цього підприємства з правом розподілу обов`язків між працівниками підприємства.
Отже, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів, і такими доказами можуть підтверджуватися повноваження осіб на підписання комерційного акта.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.11.2018 у справі №916/2450/17 та від 21.08.2019 у справі №905/2360/18.
У відповідності до комерційного акту №482803/4 від 09.01.2020 на відправлення за накладною №41033150 від 05.01.2020, за вимогою вантажоодержувача на підставі ст. 52 Статуту залізниць України було проведено зважування на справних 100 тонних електронних вагах вантажоодержувача №0380, приписаних до ст. Авдіївка Донецької залізниці, повірених 22.04.2019. В результаті зважування встановлено: у вагоні №52852449 розбіжність фактичної маси вантажу із зазначеною в накладній менше на 1500 кг. Маса брутто – 90 150 кг., тара – 23 000 кг., нетто – 67 150 кг; у вагоні №67891655 розбіжність фактичної маси вантажу з зазначеною в накладній менше на 2050 кг. Маса брутто – 89 150 кг., тара – 23 000 кг., нетто – 66 650 кг.; у вагоні №56455611 розбіжність фактичної маси вантажу з зазначеною в накладній менше на 3 550 кг. Маса брутто – 89 950кг., тара – 23 000кг., нетто – 66 950кг.; в вагоні №64226160 розбіжність фактичної маси вантажу з зазначеною в накладній менше на 1650 кг. Маса брутто – 91250кг., тара – 23 300 кг., нетто – 67 950 кг. 
Комерційний акт №482803/4 від 09.01.2020 підписаний чотирма особами: начальником станції "Авдіівка"– Балачіовим Б.Ю., в.о. інженера –Ракимчук О.М., агентом комерційним – Ткаченко О.М., прийомоздавальником ПрАТ “АКХЗ” - Котляровою Л.Л.
Згідно з наказом начальника структурного підрозділу станція "Покровськ" Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" №656/ДС від 29.03.2019, з метою контролю за правильністю складання комерційних актів (забезпечення їх підписання відповідними особами) відповідно до пункту 10 Правил складання актів та статті 129 Статуту залізниць України, у зв`язку з відсутністю в штатному розкладі станції посади начальника вантажного району (завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи, старшого прийомоздавальника), зокрема, по станції “Авдіївка” було наказано: за правильністю оформлення та підписання комерційних актів призначии відповідальним агентів комерційних; призначено відповідальних осіб, підпис яких має бути обов`язковим в комерційних актах, які складаються станціями філії, а саме: перший підпис – начальника станції,  другий підпис – працівник станції, уповноважений на підписання комерційного акту замість начальника вантажного району - зміні агенти комерційні, третій підпис - працівник станції, який особисто здійснював перевірку, у разі відсутності обов`язкових підписантів комерційних актів (лікарняний, відпустка, тощо), вказані в п. 2.1.,п. 2.2 обов`язки покладаються в п.2.1 - на заступника начальника станції, в п. 2.2 - зміні агенти комерційні.  
Так, комерційний акт №482803/4 від 09.01.2020 підписаний начальником станції “Авдіївка” – Балачіовим Б.Ю. Другий підпис проставлено в.о. інженера – ОСОБА_9 . При цьому, в наявних матеріалах справи міститься копія наказу №519/к від 20.12.2019, яким ОСОБА_1 , агента комерційного станції Авдіївка 1-го класу, переведено тимчасово на посаду інженера станції Авдіївка 1-го класу з 21.12.2019. 
Наказом начальника станції Покровськ №2387/ДС від 28.12.2019 “Про призначення відповідальних осіб, які мають право підпису комерційних актів форми ГУ-22 по станції Авдіївка” для контролю за правильністю складання комерційних актів та з метою недопущення сторонніх осіб до їх складання та підписання, призначено відповідальною особою за складання комерційних актів інженера з розшуку вантажів. Призначено відповідальних осіб, які мають право підпису в комерційних актах, складених на станції Авдіївка згідно Статуту Залізниць України: начальника станції Авдіївка (Балачіова Б.Ю.), інженера з розшуку вантажів, змінних агентів комерційних станції Авдіївка. За відсутністю будь-кого з призначених працівників їх обов`язки покладаються на працівників, які їх заміщують. З вказаним наказом ознайомлена в.о. інженера з розшуку вантажів - Ракимчук О.Г. 
Третій підпис в комерційному акті проставлений агентом комерційним ОСОБА_6 , як особою, яка безпосередньо брала участь в перевірці вантажу. Участь ОСОБА_6 в перевірці вантажу підтверджується випискою з книги контрольних перезважувань, яка міститься в наявних матеріалах справи. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що комерційний акт №482803/4 від 09.01.2020 підписаний уповноваженими особами.
Відповідно, вищевикладене спростовує твердження апелянта з приводу підписання комерційного акту не уповноваженими особами. 
Перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі п`ятикратної плати за всю відстань перевезення (провізна плата (11162 грн х5) х 4 (вагони, в яких виявлено невідповідність фактичної маси заявленій у провізному документі), судом встановлено, що зазначений розрахунок зроблено позивачем правильно та у відповідності до вимог діючого законодавства та відповідно складає 223  240 грн.
Колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, з огляду на таке. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.06.2020 відкрито провадження у справі за позовом АТ “Українська залізниця” та серед іншого, запропоновано позивачеві надати до суду протягом 10 днів з дня отримання відзиву на позов надати відповідь на відзив, оформлений відповідно до вимог ст.ст.166, 184 ГПК України; надіслати копію відповіді на  відзив та доданих до неї доказів відповідачу одночасно з надісланням відповіді суду; відповідні докази надіслання надати до суду.
Відзив на позовну заяву було надано відповідачем до суду 07.07.2020 та отримано позивачем 14.07.2020.
24.07.2020 позивачем було надано до суду першої інстанції відповідь на відзив до якого долучено письмові докази на спростування наведених у відзиві на позов обставин. 
До того ж, як вбачається із протоколу судового засідання Господарського суду Одеської області від 19.08.2020 та оскаржуваного рішення, судом першої інстанції протокольно відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про відмову в прийнятті та долученні до матеріалів справи доданих позивачем до відповіді на відзив документів, оскільки такі докази було подано позивачем саме з урахуванням поданих відповідачем клопотання про залишення позовної заяви без розгляду та відзиву на позов.
З огляду на наведене колегія суддів не вбачає жодних порушень норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення. 
Не заслуговують на увагу й посилання апелянта на те, що наданий позивачем наказ №2387/ДС виготовлений не 28.12.2019, а пізніше, оскільки такі твердження є лише припущенням ДП “МТП “Южний” та не підтверджені жодними належними доказами. 
Не приймаються колегією суддів й посилання апелянта з приводу невірного визначення маси вантажу, з огляду на таке. 
Так, абз. 2 п.22 Правил видачі вантажів встановлено, що зважування вантажів на вагонних вагах провадиться в порядку, передбаченому Правилами приймання вантажів до перевезення.
У відповідності до п. 5 Правил загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом. До розрахункових способів визначення маси вантажу належать: за трафаретом (підсумовування маси вантажу, зазначеної на кожному вантажному місці), за стандартом (множення суми стандартної маси вантажного місця на кількість місць вантажу), за заміром висоти наливу (з подальшим визначенням густини та об`єму вантажу за таблицею калібрування цистерн, розробленою заводом-виробником цистерни).
За домовленістю відправника, залізниці та одержувача вантажу можуть бути встановлені інші способи визначення маси вантажу. Спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобов`язаний зазначити в накладній. Таким чином, аналіз зазначених норм дозволяє прийти до висновку, що мається на увазі спосіб зважування на вагах чи розрахунковий спосіб визначення маси вантажу.
Скаржником невірно ототожнюється спосіб визначення (перевірки) маси вантажу (регламентований ст.37 Статуту залізниць України) зі способом зважування на вагах. Так, п.22 Правил видачі вантажів встановлює, зокрема, спосіб визначення маси вантажу, який кореспондується зі ст.37 Статуту залізниць України та в означеному випадку здійснюється шляхом зважування на вагах. В свою чергу, скаржник вказує про недотримання порядку зважування - тобто процедури в межах одного способу визначення маси вантажу, проте з п.10 Правил приймання вантажів до перевезення вбачається, що порядок зважування (із зупинкою і розчіпленням вагонів або із зупинкою без розщеплення для даного типу вантажу) залежить від типу використаних вагонних ваг, при цьому, вимог щодо використання однотипних ваг та ідентичного порядку зважування при визначенні/ перевірки маси вантажу на станції відправки та станції призначення нормативні документи не містять.
Оскільки перевірка маси вантажу та визначення маси вантажу на станції відправлення було визначено шляхом зважування на вагонних вагах, колегія суддів вважає, що позивачем належним чином та у відповідності до зазначених вище вимог було проведено перевірку маси вантажу.
З приводу посилань апелянта на невірно здійснений розрахунок штрафу, з огляду на неврахування позивачем 2% норми втрати з урахуванням зазначення у накладній вологості вугілля 12%, колегія суддів зазначає таке.
Згідно п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для вантажів з мінеральним паливом - вугіллям кам`яним, становить 1% маси, зазначеної в перевізних документах.
З урахуванням визначення національними стандартами України кам`яного вугілля як твердого мінерального палива, при видачі вантажу з кам`яним вугіллям застосовується норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто), яка становить 1 % маси вантажу, що зазначена в перевізних документах.
Згідно з статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2020 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2020 у справі №916/1708/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено та підписано 25.01.2021.

Головуючий суддя                                                                      Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                  Бєляновський В.В.

Суддя                                                                                   Богатир К.В.