ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/13085/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко А.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  26 січня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Закревська І.Л., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа - Головне управління Державної податкової служби у місті Києві  про визнання протиправною та скасування постанови

  В С Т А Н О В И В : 

15.06.2020 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа - Головне управління Державної податкової служби у місті Києві, яким просила визнати протиправною та скасувати постанову від   03 лютого 2020 року про відкриття виконавчого провадження № 61123210.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження від 03 лютого 2020 № 61123210, оскільки її прийнято після закінчення строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання, визначеного частиною 2 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження».
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2020 р. позов задоволено: визнано протиправною та скасовано постанову Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)   від 03 лютого 2020 року про відкриття виконавчого провадження № 61123210 та стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені нею судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (03022, місто Київ, вулиця Ломоносова, будинок 22/15, код ЄДРПОУ 34999976) в сумі 3340 (три тисячі триста сорок) грн 80 коп.
Суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган пред`явив виконавчий документ до виконання понад строки, встановлені частиною 1 статті 12 Закону № 1404-VIII, тому у державного виконавця були відсутні правові підстави для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 6112321.
Головне управління Державної податкової служби у місті Києві,  не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.  
Апеляційну скаргу обгрунтовано тим, що зі змістом частин 1, 2 статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. 
Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.
Від Головного управління Державної податкової служби у місті Києві надійшла заява про розгляд справи у письмовому провадженні.
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, яким підтримано висновки суду першої інстанції, та в якому просить провести судове засідання без його участі.
Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає слуханню справи.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 15 травня 2019 року Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві винесено вимогу ?№ Ф-28865-17У про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску в сумі 21 030, 90 грн.
25 жовтня 2019 року дану вимогу за заявою податкового органу від № 4041/9/26-15-10-05-13 передано до виконання до Голосіївського районного відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та зареєстрована 31 січня 2020 року вх.№ 11492.
03 лютого 2020 року Державним виконавцем Голосіївського районного відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 6112321 про примусове виконання вимоги від 15 травня 2019 року № Ф-28865-17У.
Вважаючи постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вищезазначені обставини підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, і не є спірними.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, згідно з яким примусове виконання рішень проводиться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.
Статтею 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Згідно пунктів 6, 7 частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню), строк пред`явлення рішення до виконання.
За приписами пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Зі змісту пунктів 1, 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
За змістом частин першої, другої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом, який може бути пред`явлений до примусового виконання шляхом подання відповідної заяви стягувачем протягом трьох місяців, які обчислюються з дня набрання такою вимогою законної сили.
Відтак, при надходженні виконавчого документа виконавець має перевірити дату набрання ним законної сили та дотримання строку пред`явлення його до виконання.
У разі недотримання цього строку, вимога про сплату боргу повертається стягувачу без прийняття до виконання відповідно до пункту 1 або 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Так, згідно частин першої, четвертої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.
Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.
Відповідно до пункту 5 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04 травня 2018 року № 469) у разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгодженої в результаті оскарження суми боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).
Із зазначеного вбачається, що вимога про сплату недоїмки набуває чинності (є узгодженою) після закінчення десятиденного строку, який обчислюється з дня отримання вимоги платником або, у разі її оскарження, з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду.
З матеріалів справи слідує, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року № Ф-28865-17У направлена контролюючим органом засобами поштового зв`язку, проте повернулася без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання» 22 червня 2019 року.
Отже, саме з 23 червня 2019 року починається відлік десятиденного строку для добровільної сплати суми недоїмки боржником, тобто до 03 липня 2019 року, а відтак тримісячний строк пред`явлення до виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) складає з 03 липня 2019 року по 04 жовтня 2019 року.
Враховуючи те, що податковий орган пред`явив виконавчий документ до виконання 25 жовтня 2019, тобто понад строки, встановлені частиною 1 статті 12 Закону № 1404-VIII, у державного виконавця були відсутні правові підстави для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 61123210.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.
Отже, всі доводи апелянта не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, постанови суду першої інстанції без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм процесуального права, тому відсутні підстави для її скасування.
Враховуючи, що судове рішення суду першої інстанції залишено без змін, відповідно до  вимог ст. 139 КАС України перерозподіл судових витрат не здійснюється. 
Повний текст постанови виготовлено 26.01.2021.
Керуючись ст. ст. 229, 242, 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -
                                                    П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2020 р. - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа - Головне управління Державної податкової служби у місті Києві  про визнання протиправною та скасування постанови - залишити без змін.             
Постанова  суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

            Колегія суддів:                                                                                  О.В. Карпушова
                                                                                                      
                                                                                                    Л.В. Губська

                                                                                                    О.В. Епель