Дата документу 31.03.2021 Справа № 332/1870/15-ц

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 332/1870/15-ц	Головуючий у 1-й інстанції Марченко Н.В.	
Пр. № 22-ц/807/20/21	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2021 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С.
суддів                                        Кримської О.М., Подліянової Г.С.,
за участі секретаря                                Остащенко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» в особі представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2016 року 
у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» в особі представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2  до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» в особі представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»,  ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою
в частині вирішення позовних вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» в особі представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», заборгованості за кредитним договором 
та в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» в особі представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (надалі – кредитор), ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою

ВСТАНОВИВ:

23 квітня 2015 року Банк поштою (конверт т.с. 1 а.с. 41) звернувся до суду із вищезазначеним позовом про стягнення заборгованості станом на 19.12.2014 року у розмірі 544796,64 грн. (т.с. 1 а.с. 1-5), який в подальшому уточнив (т.с. 1 а.с. 132-133), та в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як поручителя, на його користь заборгованість за кредитним договором №13/2007/1566Фжк від 03.08.2007 року станом на 30 липня 2015 року у розмірі 18855,36 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 30.07.2015 року складає 419301,36 грн., від сплати якої на користь Банку відповідачі у добровільному порядку ухиляються. 
В обґрунтування свого позову Банк зазначав, що 30 вересня 2005 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №09/2005/0617Фжк, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 18000 доларів США, зі сплатою 12% річних та кінцевим терміном повернення 22.09.2025 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором того ж дня між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за умовами якого вона поручилась солідарно з ОСОБА_1 у повному обсязі відповідати за виконання зобов`язань останньої за кредитним договором. У зв`язку зі зміною прізвища поручителя між Банком та відповідачами 28.11.2011 року була укладена додаткова угода. Також в порядку забезпечення виконання зобов`язань щодо погашення кредиту за договором іпотеки від 03.08.2007 року ОСОБА_1 передала в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1 .
20.02.2012 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 09/2005/0617 Фжк від 30.09.2005 року, за умовами якого кредитор надав позичальнику грошові кошти у сумі 17841,71 грн. (кредит № 2), з фіксованою процентною ставкою у розмірі 15%, а, починаючи з 20.02.2013 року, позичальнику по кредиту № 2 встановлюється змінювана процентна ставка з щорічним переглядом, яка розраховується на підставі формули: Український індекс ставок за депозитами фізичних осіб у гривні за 12 місяців станом на день направлення повідомлення позичальнику, поручителю про розмір змінюваної процентної ставки + маржа Банку у розмірі 5%, строком до 19.02.2015 року. За додатковою угодою № 1 від 20.02.2012 року сторони домовились про збільшення терміну загальної та спеціальної позовної давності до 20 років.
Того ж дня між Банком та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода № 1 до договору поруки від 30.09.2005 року, за умовами якої вона поручилася перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань, що витікають з кредитного договору №09/2005/0617 Фжк від 30.09.2005 року та договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 20.02.2012 року. Поручитель зобов`язався виконати зобов`язання в тому ж порядку, який встановлено до позичальника кредитним договором та додатковими угодами до кредитного договору.
Посилаючись на те, що через неналежне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором (кредит № 1 та кредит № 2) станом на 30.07.2015 року у неї виникла заборгованість перед Банком у сумі 419301,36 грн.
У січні 2016 року ОСОБА_2  звернулася до суду із зустрічним позовом (т.с. 1 а.с. 129-131) до ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , в якому просила визнати договір поруки №09/2005/0617Фжк від 30.09.2005 року та додаткову угоду № 1 до нього від 20.02.2012 року припиненими.
В обґрунтування зустрічного позову зазначала, що за договором поруки №09/2005/0617 Фжк від 30 вересня 2005 року та за додатковою угодою №1 до нього від 20.02.2012 року вона поручалася за належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №09/2005/0617Фжк від 30.09.2005 року та за договором від 20 лютого 2012 року про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №09/2005/0617Фжк від 30.09.2005 року. За умовами договору від 20.02.2012 року Банк надав позичальнику кредит для рефінансування заборгованості за відсотками та комісією (Кредит № 2) в розмірі 17841,71 грн. (п.п. 1,2.1.3 договору про внесення змін та доповнень), з процентною ставкою в розмірі 15%, строком до 19.02.2015 року. З 1 квітня 2013 року Банк без її повідомлення та згоди збільшив процентну ставку по кредиту № 2 з 15% до 22,9%, чим збільшив обсяг її відповідальності, порушив п.1.3 договору від 20.02.2012 року про внесення змін до кредитного договору, яким передбачено, що про встановлений розмір змінюваної процентної ставки, про новий графік платежів Банк має письмово повідомляти цінним листом з описом вкладення позичальника і поручителя не пізніше як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься змінювана процентна ставка, вона не була попереджена про збільшення строку позовної давності. Крім того, їй, як поручителю, не було своєчасно направлено вимогу про наявність боргу у позичальника та вимогу про необхідність виконання обов`язків за боргами ОСОБА_1 .
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Марченко Н.В. (т.с. 1 а.с. 42).
Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 45) відкрито провадження у цій справі.
Рішенням Заводського районного м. Запоріжжя від 31 березня 2016 року (т.с. 1 а.с. 222-226) зустрічний позов ОСОБА_2 у цій справі задоволено в повному обсязі.
Визнано договір поруки №09/2005/0617Фжк від 30.09.2005 року та додаткову угоду №1 від 20.02.2012 року до договору поруки №09/2005/0617Фжк від 30.09.2015 року, що були укладені між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Надра» припиненими.
Позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в розмірі 414051,36 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 3654,00 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, ПАТ КБ «Надра» в особі представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку, правонаступником якого є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 230-234) просив рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у стягненні заборгованості солідарно, витрати пов`язані із розглядом справи покласти на відповідачів.
Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 09 червня 2016 року (суддя-доповідач Савченко О.В., судді Кочеткова І.В. та Маловічко С.В. т.с. 2 а.с. 31-35) апеляційну скаргу ПАТ КБ «Надра» в особі представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку у цій справі задоволено.
Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2016 року по даній справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 , задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 та в частині стягнення судового збору скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення наступного змісту:
Стягнуто з ОСОБА_2 , як поручителя, солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 414051,36 грн.
Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги у розмірі 1827 грн. з кожної на користь держави та у розмірі 2009,70 грн. з кожної на користь ПАТ КБ «Надра».
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Надра», ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою відмовлено.
В решті рішення не оскаржувалось.
Постановою Верховного Суду від 19 лютого 2020 року (т.с. 2 а.с. 113-120) в порядку часткового задоволення касаційної скарги ОСОБА_2 (т.с. 2 а.с. 49-57) рішення Апеляційного суду Запорізької області від 06 червня 2016 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором та в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Надра», ОСОБА_4 про визнання поруки припиненою скасовано та передано справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
17 березня 2020 року дана справа надійшла на новий апеляційний розгляд в частині до Запорізького апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 121).
Оскільки, Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі. Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кримську О.М. та Подліянову Г.С. (т.с. 2 а.с. 122).
З 15.12.2017 року набрав чинності ЦПК України в новій редакції, тому його нормами має керуватись апеляційний суд при апеляційному перегляді цієї справи.
Ухвалою апеляційного суду апеляційне дану справу в частині прийнято до провадження (т.с. 2 а.с. 123), призначено до нового апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 124), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 18 суддів замість 40 суддів за штатом).
Комазова Н.В. подала апеляційному суду при новому апеляційному розгляді цієї справи в частині відзив вищезазначену апеляційну скаргу кредитора у цій справі (т.с. 2 а.с. 135-146) та клопотання про витребування доказів (т.с. 2 а.с. 147-159). Інші учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі при новому апеляційному розгляді цієї справи в частині станом на час її розгляду апеляційним судом.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 13 травня 2020 року, не відбувся та був відкладений (т.с. 2 а.с. 172) в порядку задоволення клопотання ОСОБА_2 про його відкладення у зв`язку із епідемією в Україні коронавірусу (т.с. 2 а.с. 167-169), з урахуванням відпустки судді-доповідача та членів колегії суддів у період з 06 липня 2020 року по 07 серпня 2020 року включно (т.с. 2 а.с. 194).
В силу вимог ст. 417 ч. 1 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для врахування суду… апеляційної інстанції під час нового розгляду справи. 
Тому, на виконання вимог ст. ст. 12 ч.5, 417 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ухвалою апеляційного суду від 13 травня 2020 року (т.с. 2 а.с. 173-175) витребувано у строк до 03.06.2020 року у ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку для долучення до матеріалів цієї справи: - розрахунок заборгованості поручителя ОСОБА_2 за вищезазначеним кредитним договором в межах позовних вимог Банку у цій справі (станом на 30.07.2015 року), з урахуванням вищезазначеної вказівки Верховного Суду, як касаційного суду у цій справі, а саме: 11 травня 2011 року ОСОБА_1 було сплачено черговий платіж в сумі 189,40 доларів США, а наступний платіж ОСОБА_1 було сплачено лише 08 лютого 2012 року в сумі 358,00 доларів США, що дозволяє стверджувати про припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання, приймаючи до уваги 6-місячний строк, передбачений ст. 559 ч. 4 ЦК України в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. 
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Проте, за змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» ЦПК України в редакції Закону № 540-IX, якій набрав чинності з 02 квітня 2020 року та був чинним до 16.07.2020 року включно, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. …. 371… цього Кодексу.. , а також строк…розгляду апеляційної скарги … продовжуються на строк дії такого карантину. В Україні на час розгляду цієї справи апеляційним судом карантин діє з 12 березня 2020 року по 30 квітня 2021 року включно, що є загальновідомою інформацією.
У судовому засіданні 20 серпня 2020 року розгляд цієї справи по суті не відбувся та був відкладений (т.с. 2 а.с. 203-204) через невиконання ПАТ «КБ «Надра» вищезазначеної ухвали апеляційного суду від 13 травня 2020 року у встановлений строк та взагалі у повному обсязі та неповідомлення апеляційний суд Банком про причини невиконання останньої. 
Ухвалою від 20 серпня 2020 року (т.с. 2 а.с. 206-208) апеляційний суд клопотання ОСОБА_2  про витребування доказів у цій справі  задовольнив частково, витребував у ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку для долучення до матеріалів цієї справи: - виписку про рух коштів по рахунку позичальника ОСОБА_1 (кредитний договір №09/2005/0617Фжк від 30.09.2005 року), в іншій частині задоволення клопотання відмовив.
Також, апеляційний суд цієї ухвалою (т.с. 2 а.с. 206-208) повторно витребував у ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку для долучення до матеріалів цієї справи: - розрахунок заборгованості поручителя ОСОБА_2 за вищезазначеним кредитним договором в межах позовних вимог Банку у цій справі (станом на 30.07.2015 року), з урахуванням вищезазначеної вказівки Верховного Суду, як касаційного суду у цій справі. 
Крім цього, апеляційний суд постановив окрему ухвалу (т.с. 2 а.с. 209), якою довів викладені в ухвалі обставини до відома керівника ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку з метою встановлення останнім працівників, відповідальних за виконання, у тому числі своєчасне, вищезазначеної законної вимоги Запорізького апеляційного суду, причин невиконання останньої, в разі необхідності притягнення цих осіб та осіб, відповідальних за своєчасне направлення відповіді апеляційному суду, до відповідальності, а також для обговорення даних обставин на оперативній нараді з метою недопущення зазначених порушень відповідними працівниками у подальшому при розгляді інших цивільних справ, про вжиті заходи просив його повідомити протягом місяця з дня надходження окремої ухвали.
Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 28 жовтня 2020 року, не відбувся та був відкладений (т.с. 2 а.с. 237) через неявку представника позивача - ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку у дане судове засідання та відсутність в апеляційного суду даних про належне повідомлення позивача про дане судове засідання (конверти із судовими повістками на юридичну та фактичну адреси позивача повернулись на адресу апеляційного суду без вручення з відміткою пошитого відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» - т.с. 2 а.с. 216-217, 228-229), хоча згідно із інформацією із Єдиного державного реєстру юридичних осіб (т.с. 2 а.с. 233) така адреса кредитора існує; номер телефону позивача, наявний у матеріалах цієї справи, не обслуговується (а.с. 234).
Ухвалою від 28 жовтня 2020 року (т.с. 2 а.с. 238-239) апеляційний суд у строк до 18 листопада 2020 року втретє витребував у ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку для долучення до матеріалів цієї справи: - розрахунок заборгованості поручителя ОСОБА_2 за вищезазначеним кредитним договором в межах позовних вимог Банку у цій справі (станом на 30.07.2015 року), з урахуванням вищезазначеної вказівки Верховного Суду, як касаційного суду у цій справі. 
Лише 13 листопада 2020 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вперше надав апеляційному суду при новому апеляційному розгляді цієї справи письмові пояснення (т.с. 3 а.с.1-8), які не містять відомостей на виконання вищезазначених трьох ухвал апеляційного суду у цій справі взагалі, а лише - інформацію про те, що Банком було відступлено право вимоги за вищезазначеним кредитним договором ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» (т.с. 3 а.с. 2).
23 грудня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшла заява ТОВ «Довіра та Гарантія» (т.с. 3 а.с. 9-20) про заміну сторони (Банку) її правонаступником у цій справі із додатком – копією договору про відступлення прав вимоги із Банком від 12.06.2020 року (т.с. 3 а.с. 10-12) та клопотанням про відкладення розгляду цієї справи для надання можливості ознайомитись із матеріалами цієї справи та надати власні письмові пояснення у цій справі.
У судовому засіданні 13 січня 2021 року (т.с. 3 а.с. 21-22) ухвалою (т.с. 3 а.с. 23, 26-27) апеляційний суд заяву ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» задовольнив, залучив у цій справі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в якості правонаступника позивача Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», витребував у строк до 03.02.2021 року у ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» для долучення до матеріалів цієї справи: - розрахунок заборгованості поручителя ОСОБА_2 за вищезазначеним кредитним договором в межах позовних вимог Банку у цій справі (станом на 30.07.2015 року), з урахуванням вищезазначеної вказівки Верховного Суду, як касаційного суду у цій справі; - виписку про рух коштів по рахунку позичальника ОСОБА_1 (кредитний договір №09/2005/0617Фжк від 30.09.2005 року).
18 лютого 2021 року на адресу апеляційного суду надійшли письмові пояснення ТОВ «ФК «Довіра і Гарантія» від 11.02.2021 року (т.с. 3 а.с. 40-44), в яких останнє підтримало вищезазначену апеляційну скаргу Банку, як кредитора у цій справі, у повному обсязі, та які не можна вважати виконанням вищезазначеної ухвали апеляційного суду від 13 січня 202021 року. Оскільки, останні містять лише інформацію про те, що ТОВ «ФК «Довіра і гарантія» не має можливості виконати вимогу апеляційного суду про надання вищезазначених розрахунку та виписки про рух коштів по рахунку відповідача; а висновок Верховного Суду стосовно припинення поруки у цій справі НЕПРАВОМІРНИЙ (т.с. 3 а.с. 41), здійснений без врахування всіх обставин справи. 
У судове засідання 31 березня 2021 року повідомлені апеляційним належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 3 а.с. 35-39) всі учасники цієї справи не з`явились, окрім представника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» - адвоката Крамаренка А.А. (т.с. 3 а.с. 45) та представника ОСОБА_2 – адвоката Білецького С.М. (т.с. 3 а.с. 199-202), про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки всіх учасників цієї справи, що не з`явились, та на підставі ст. 372 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ухвалив: розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» - адвоката Крамаренка А.А. та представника ОСОБА_2 – адвоката Білецького С.М.
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників цієї справи, що з`явились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ПАТ «КБ «Надра» в особі представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку, правонаступником якого є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).
Згідно із ч. 1 ст. 374 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1), скасувати судове рішення … частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині (п.2).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В силу вимог ст. 376 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, підставами для скасування судового рішення частково …та ухвалення нового рішення у відповідній частині …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, судовими рішеннями є рішення, постанови.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, вирішуючи дану справу в частині вирішення позовних вимог про солідарне стягнення з  ОСОБА_2  на користь Банку заборгованості за кредитним договором та в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до Банку про визнання поруки припиненою, керувався ст. ст. 8, 57-60, 88, 209, 212-215, 367 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, та виходив із необґрунтованості первісних позовних вимог Банку у цій частині та наявності підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 у цій справі.
Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі можна погодитись лише частково з таких підстав.
Апеляційний суд має враховувати норми ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, якими керувався суд першої інстанції під час ухвалення рішення у цій справі (31 березня 2016 року). Ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно (аналог ст. 263 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року) містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно (аналог ст. 264 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року) – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам у цій справі у частині, яка є предметом нового апеляційного перегляду, відповідає лише частково.
Верховний Суд, як касаційний суд, направив дану справу на новий апеляційний розгляд дану справу лише в  частині вирішення позовних вимог про солідарне стягнення з  ОСОБА_2  на користь Банку заборгованості за кредитним договором та в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до Банку, ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою, тому лише у цій частині дана справа розглядається апеляційним судом при новому апеляційному перегляді, в іншій частині рішення суду першої та апеляційної інстанції набрали законної сили.
У справі, яка переглядається, судом першої інстанції було встановлено, що 30 вересня 2005 року між ОСОБА_2 та банком був укладений договір поруки №09/2005/0617Фжк та 20 лютого 2012 року була укладена додаткова угода № 1 до договору поруки № 09/2005/0617Фжк від 30 вересня 2005 року.
Предметом цього договору та додаткової угоди були відносини з приводу поруки за виконання зобов`язань по кредитному договору № 09/2005/0617Фжк від 30 вересня 2005 року та договору від 20 лютого 2012 року про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 09/2005/0617Фжк від 30 вересня 2005 року, які були укладені між Банком та ОСОБА_1 .
В рамках даного договору про внесення змін та доповнень банк надав ОСОБА_1 кредит для рефінансування заборгованості за відсотками та комісією (кредит № 2) в розмірі 17841,71 грн. (пункти 1, 2.1.3 договору про внесення змін та доповнень) з процентною ставкою в розмірі 15 %, строком до 19 лютого 2015 року. Згідно з первісним договором поруки від 30 вересня 2005 року (пункт 1.1.) ОСОБА_2 поручилась перед банком за виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 за повернення кредиту у розмірі 18000 доларів США (кредит № 1) в строк до 22 вересня 2025 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % річних. Згідно пункту 1.2 цього договору встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж об`ємі, що і позичальник.
20 лютого 2012 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 09/2005/0б17Фжк від 30 вересня 2005 року згідно якого ОСОБА_1  отримала від банку додатково 17841,71 грн., (кредит № 2) для рефінансування заборгованості за відсотками та комісією по первісному договору кредиту (пункт 1.2 договору). Згідно пункту 1.1 додаткового договору від 20 лютого 2012 року плата відсотків за користування кредитом № 1 встановлена у розмірі 12 % річних та встановлена сплата комісії у вигляді плати за управління кредитом № 1 із розрахунку 0,25 % річних від суми кредиту. Крім того, пунктом 1.3 цього договору по кредиту № 2 позичальнику встановлена фіксована процентна ставка у розмірі 15 %.
20 лютого 2012 року між ОСОБА_5 та Банком була укладена додаткова угода №1 до договору поруки № 09/2005/0617Фжк від 30 вересня 2005 року.
П. 1.1 цієї угоди сторони узгодили, що поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору від 30 вересня 2005 року № 09/2005/0617Фжк та договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 20 лютого 2012 року № 09/2005/0617Фжк.
Відмовляючи у солідарному стягненні з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою, суд першої інстанції виходив із того, що мало місце збільшення обсягу відповідальності без згоди поручителя, а тому відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припинилася.
Проте, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).
У ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).
Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. 
Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.
Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. 1 та 2 ст. 553 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
Тобто закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких інших умов основного договору.
Згідно зі ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Згода поручителя може бути висловлена у будь-якій формі, зокрема, й письмового повідомлення, додаткової угоди тощо.
У разі, якщо в договорі поруки передбачена, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору є результатом досягнення певної домовленості між сторонами (банком і поручителем), а отже, поручитель дав згоду на зміну у майбутньому основного зобов`язання.
Згідно з умовами п. 1.1 додаткової угоди № 1 до договору поруки № 09/2005/0617Фжк від 30 вересня 2005 року поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору від 30 вересня 2005 року № 09/2005/0617Фжк та договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 20 лютого 2012 року № 09/2005/0617Фжк.
Отже, у п. 1.1 додаткової угоди № 1 до договору поруки № 09/2005/0617Фжк від 30 вересня 2005 року передбачено, що поручитель підтвердив, що він ознайомлений та згоден зі всіма умовами кредитного договору з урахуванням договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору та цим надав згоду на запровадження будь-яких інших нових умов кредитного договору, та на збільшення обсягу відповідальності поручителя у зв`язку з такими змінами.
Зазначена умова додаткової угоди № 1 до договору поруки № 09/2005/0617Фжк від 30 вересня 2005 року є результатом досягнення домовленості між сторонами, які є вільними у визначенні змісту зобов`язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.
Якщо умовами договору поруки передбачена можливість зміни розміру процентів та строків їх сплати в порядку, визначеному кредитним договором, в забезпечення якого надана порука, то підстави для її припинення, передбачені ч. 1 ст. 559 ЦК України, у цій справі відсутні.
Таким чином, суд першої інстанції у своєму рішенні від 31 березня 2016 року у цій справі допустився помилки, вважаючи припиненою вищезазначену поруку ОСОБА_2 в цілому і з підстав, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. 
Апеляційний суд вважає, що при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи відсутні підстави для визнання поруки припиненою у цій справі саме з підстав, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), оскільки умовами договору поруки, з урахуванням доповнень, передбачена можливість зміни розміру процентів та строків їх сплати в порядку, визначеному кредитним договором, в забезпечення якого надана порука. Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 757/4111/13-ц (провадження № 61-37688сво18).
При цьому, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції також допустився помилки у тому, що припинення вищезазначеної поруки ОСОБА_2 відбулось в цілому, а не для частини щомісячних платежів.
Оскільки, суд першої інстанції не звернув належної уваги на таке. 
Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (ч. 4 ст. 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).
Умовами кредитного договору передбачений термін повернення кредиту, а також обов`язок з погашення кредиту шляхом виконання окремих зобов`язань з внесення щомісячних платежів за цим договором.
Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Отже, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення заборгованості за платежами, які позичальниця була зобов`язана згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Тому, за змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України у зазначеній редакції порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання (див. пункт 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц). Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 1519/2-3165/11 (провадження № 14-219цс19).
При новому апеляційному розгляді цієї справи в частині встановлено, що згідно пунктів 3.3.2, 3.3.3 кредитного договору від 30 вересня 2005 року №09/2005/0617Фжк позичальник вносить черговий мінімальний платіж, який становить 199,72 доларів США щомісячно до 20 числа поточного місяця.
З доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 здійснювала погашення кредитної заборгованості за кредитним договором. Проте, ретельний аналіз цього розрахунку, дає підстави стверджувати, що боржником було порушено умови кредитного договору щодо внесення чергових мінімальних щомісячних платежів, як то передбачено пунктами 3.3.2, 3.3.3 кредитного договору від 30 вересня 2005 року №09/2005/0617Фжк. 
Так, 11 травня 2011 року ОСОБА_1 було сплачено черговий платіж в сумі 189,40 доларів США, а наступний платіж ОСОБА_1 було сплачено лише 08 лютого 2012 року в сумі 358,00 доларів США, що дозволяє стверджувати про припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання, що є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги, що в свою чергу буде відповідати п. 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (постанова ВС у цій справі т.с. 2 а.с. 119 зворот).
Апеляційний суд дійшов висновку, що доводи зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 є частково обґрунтованими у цій справі саме в частині застосування правил ч. 4 ст. 559 ЦК України.
При новому апеляційному розгляду цієї справи у вищезазначеній частині апеляційний суд на виконання вимог ст. ст. 12 ч.5, 417 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ухвалою апеляційного суду від 13 травня 2020 року (т.с. 2 а.с. 173-175) витребував тричі у Банку, а потім ще і у його правонаступника у цій справі – ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» - розрахунок заборгованості поручителя ОСОБА_2 за вищезазначеним кредитним договором в межах позовних вимог Банку у цій справі (станом на 30.07.2015 року), з урахуванням вищезазначеної вказівки Верховного Суду, як касаційного суду у цій справі.
Проте, Банк, а потім правонаступник останнього - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» ухилились від виконання вищезазначеної законної вимоги апеляційного суду у цій справі.
Тому, вказаний розрахунок здійснив у цій справі апеляційний суд самостійно на підставі наявних у цій справі матеріалів та доказів.
Так, апеляційним судом встановлено, що Банк, як кредитор, у цій справі, змінив строк виконання основного зобов`язання боржниками за вищезазначеними договорами (кредитним та договором поруки), навіть, встановлений з урахуванням договорів про внесення змін та доповнень до кредитного договору та договору поруки із позичальником та поручителем від 20 лютого 2012 року США (до 22.09.2025 року), на який посилалась сторона кредитора в обґрунтування своєї вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, звернувшись у цій справі із вищезазначеним позовом поштою 23 квітня 2015 року (конверт з відміткою поштового відділення від 23.04.2015 року т.с. 1 а.с. 41) про дострокове стягнення всієї заборгованості саме станом на 19.12.2014 року (т.с. 1 а.с. 3).
У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18) зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». Цей висновок Верховного Суду є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.
Отже, Банк не мав права після прийняття ним рішення про дострокове стягнення з позичальника та поручителя у цій справі всієї заборгованості та, відповідно, зміни дати виконання основного зобов`язання на 19.12.2014 року, нараховувати у цій справі після цієї дати будь-які відсотки, пені та комісії, передбачені кредитним договором, у тому числі шляхом подачі уточненого позову Банку у цій справі з відповідачів станом на 30.07.2015 року (т.с. 1 а.с. 132-133), тому позовні вимоги Банку у цій справі в частині нарахування поручителю ОСОБА_5 будь-якої заборгованості за період після 19.12.2014 року і по 30.07.2015 року (в межах позовних вимог Банку, яку кредитора) та стягнення її з останньої є безпідставними та задоволенню у цій справі не підлягають.
Банк у цій справі вимог у порядку ст. 625 ЦК України не заявляв, останні не були предметом розгляду суду першої інстанції, та, відповідно, не є предметом апеляційного перегляду (ст. 367 ч. 6 ЦПК України). 
Також, апеляційним судом встановлено, що поручитель  ОСОБА_2  дійсно підписанням договору про внесення змін та доповнень до договору поруки від 20 лютого 2012 року (т.с. 1 а.с. 19) визнала розмір заборгованості, що існувала для цієї дати у позичальника. Проте, після цієї дати (20 лютого 2020 року) позичальник знов мав сплачувати кредит на користь кредитора щомісячними платежами, лише з урахуванням вже цієї суми заборгованості та протягом іншого збільшеного строку для його повернення.
Однак, строк позовної давності (20 років), збільшений Банком та позичальником ОСОБА_1 додатковою угодою від 20.02.2012 року (т.с. 1 а.с. 18), та строк дії договору поруки ОСОБА_2 в порядку ст. 559 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній на час існування правовідносини (6 місяців), не є тотожними поняттями. 
Поручитель ОСОБА_2 у своєму зустрічному позові у цій справі просила визнати вищезазначену поруку припиненою в цілому на підставі ст. 559 ЦК України в редакції, чинній на час існування правовідносин, і одночасно з двох підстав, передбачених ч. 1 (збільшення обсягу зобов`язань боржника без згоди поручителя) та ч. 4 (якщо протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя). 
Проте, ухвалюючи рішення, суд в силу вимог ЦПК України має визначати, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому, суд має навести у рішенні мотиви, з яких не застосував норми права, що на них посилалися особи, які беруть участь у справі. У зв`язку із цим посилання позивача у позовній заяві на норми права, які не підлягають застосуванню у даній справі, не є підставою для відмови в задоволенні пред`явленого позову, оскільки при вирішенні справи суд враховує підставу (обґрунтування) та зміст позовних вимог.
6-місячний строк дії поруки ОСОБА_2 після зміни строку виконання основного зобов`язання для позичальника за вищезазначеним кредитним договором Банком на 19.12.2014 року становив 6 (шість) місяців до цієї дати.
Проте, Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом у цій справі лише 23 квітня 2015 року (т.с. 1 а.с. 41). 
Таким чином, при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах у цій справі в частині нового апеляційного перегляду апеляційним судом встановлено, що кредитор має право у цій справі на солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за вищезазначеним кредитним договором №13/2007/1566Фжк від 03.08.2007 року лише станом на 19.12.2014 року і лише на підставі ст. 559 ч. 4 ЦК України в редакції, яка була чинною на час існування правовідносин сторін, і лише в межах 6 (шести) місяців до дати звернення до суду із вищезазначеним позовом 23.04.2015 року (конверт з відміткою поштового відділення від 23.04.2015 року т.с. 1 а.с. 41), тобто по 23 жовтня 2014 року включно, та зокрема у цей період лише за два місяці з 19.12.2014 року по 23.10.2014 року, враховуючи, що Банк змінив дату виконання основного зобов`язання на 19.12.2014 року, зокрема у розмірі: 443,71 доларів США, яка складається із заборгованості за тілом кредиту – 89,67 доларів США, заборгованості за відсотками – 283,20 доларів США, заборгованості за комісією – 70,84 доларів США, а також пені за прострочення тіла кредиту 756,33 грн., а разом 11187,73 грн. (виходячи із курсу долару США по відношенню до гривні України станом на 19.12.2014 року, зазначеного Банком в його первісному позові у цій справі).
Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.
Хоча, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги Банку, правонаступником якого є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».
Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте докази (відповідний розрахунок заборгованості поручителя в межах 6-місячного строку), передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, при новому апеляційному перегляді цієї справи в частині Банком та правонаступником останнього - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» апеляційному суду, навіть, на виконання 4 (чотирьох) вищезазначених ухвал останнього, у цій справі не надані.
Повідомлення Банку від 27.03.2013 року на ім`я позичальника та поручителя, додані Банком раніше до його апеляційної скарги у цій справі (т.с. 1 а.с. 235-239), можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі, як докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, з метою повного та всебічного апеляційного розгляду цієї справи в частині в межах доводів апеляційної скарги кредитора. 
Проте, останні за своїм змістом носять лише інформативний характер про зміну процентної ставки з урахуванням укладених раніше у 2012 році позичальником та поручителем доповнень з Банком до вищезазначених договорів (кредитного та поруки) і самі по собі не змінюють правильно встановленої апеляційним судом зміненої Банком дати виконання основного зобов`язання позичальником у цій справі - 19.12.2014 року.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ПАТ «КБ «Надра» в особі представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку, правонаступником якого є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.
За таких обставин, апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» в особі представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку, правонаступником якого є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», слід задовольнити частково; рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2016 року у цій справі в частині, яка є предметом нового апеляційного перегляду, в частині вирішення позовних вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_2 на користь кредитора заборгованості за кредитним договором та в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2  до ПАТ «КБ «Надра» в особі представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою, слід скасувати в частині відмови Банку у стягненні з поручителя  ОСОБА_2  платежів за порукою в межах шестимісячного строку до звернення Банком до суду у цій справі і в частині задоволення позову  ОСОБА_2  про припинення поруки у цій частині; ухвалити у цій частині нове судове рішення; стягнути солідарно з ОСОБА_1  та ОСОБА_2  на користь ПАТ «КБ «Надра» (ЄДРПОУ 20025456), правонаступником якого є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», заборгованість за кредитним договором №13/2007/1566Фжк від 03.08.2007 року станом на 19.12.2014 року у розмірі 443,71 доларів США, яка складається із заборгованості за тілом кредиту – 89,67 доларів США, заборгованості за відсотками – 283,20 доларів США, заборгованості за комісією – 70,84 доларів США, а також пені за прострочення тіла кредиту 756,33 грн., а разом 11187,73 грн. (виходячи із курсу долару США по відношенню до гривні України станом на 19.12.2014 року), та судовий збір на користь держави 755,73 грн. (розрахунок: ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України судовий збір пропорційно до суми задоволених позовних вимог кредитора судовий збір за перш у інстанцію 302,29 грн. (розрахунок: судовий збір за подачу позову Банку, від сплати якого на день подачі позову Банк був звільнений в силу вимог закону, *сума задоволених вимог кредитора/сума заявлених вимог кредитором) + судовий збір за апеляцію 453,44 грн., від сплати якого на день подачі апеляційної скарги Банк був звільнений в силу вимог закону, (150% від 302,29 грн.) по 377,86 грн. з кожного з відповідачів окремо (розрахунок: 755,73 грн./2); в іншій частині солідарного стягнення заборгованості, нарахованої після 19.12.2014 року по 30.07.2015 року, кредитору з поручителя ОСОБА_2 слід відмовити; в іншій частині в частині відмови у позовних вимогах кредитора про солідарне стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором (поза межами 6 (шести) місяців до звернення Банком до суду у цій справі) та в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до кредитора, ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою рішення суду першої інстанції слід залишити без змін. 
В іншій частині судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у цій справі набрали законної сили. 

Керуючись ст. ст. 8, 57-60, 88, 209, 212-215, 367 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-376, 381-384, п. 13 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» в особі представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», задовольнити частково.
Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2016 року у цій справі в частині, яка є предметом нового апеляційного перегляду, в частині вирішення позовних вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_2 на користь кредитора заборгованості за кредитним договором та в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2  до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» в особі представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою, скасувати в частині відмови Банку у стягненні з поручителя ОСОБА_2 платежів за порукою в межах шестимісячного строку до звернення Банком до суду у цій справі і в частині задоволення позову ОСОБА_2 про припинення поруки у цій частині.
Ухвалити у цій частині нове судове рішення.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1  (РНОКПП  НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2  (РНОКПП  НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (ЄДРПОУ 20025456), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ЄДРПОУ 38750239), заборгованість за кредитним договором №13/2007/1566Фжк від 03.08.2007 року станом на 19.12.2014 року у розмірі 443,71 доларів США, яка складається із заборгованості за тілом кредиту – 89,67 доларів США, заборгованості за відсотками – 283,20 доларів США, заборгованості за комісією – 70,84 доларів США, а також пені за прострочення тіла кредиту 756,33 грн., а разом 11187,73 грн. та судовий збір на користь держави 755,73 грн. по 377,86 грн. з кожного з відповідачів окремо.
В іншій частині солідарного стягнення заборгованості, нарахованої після 19.12.2014 року по 30.07.2015 року, кредитору з поручителя ОСОБА_2 у цій справі відмовити.
В іншій частині в частині відмови у позовних вимогах кредитора про солідарне стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором (поза межами 6 (шести) місяців до звернення Банком до суду у цій справі) та в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до кредитора, ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін. 
В іншій частині судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у цій справі набрали законної сили. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку в частині, яка була предметом нового апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 02.04.2021 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Кримська О.М.	Подліянова Г.С.