ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" січня 2021 р.           Справа№ 910/9258/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Коробенка Г.П.
суддів:            Чорногуза М.Г. 
          Агрикової  О.В. 

за участю секретаря судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 21.01.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"
на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 (повний текст судового рішення складено 11.11.2020)
у справі №910/9258/20 (суддя Кирилюк Т.Ю.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ Східний"
про визнання укладеним договору,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ Східний" про визнання укладеним договору про внесення змін до договорів суборенди та обслуговування від 13.11.2019, від 13.12.2019, від 07.02.2020, від 10.02.2020 в частині зменшення орендних платежів за період 20.03.2020 - 30.06.2020 на суму 140000, 00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" в період з 20.03.2020 по 30.06.2020 не могло користуватися орендованими приміщеннями у зв`язку з введенням карантинних обмежень, що є підставою для внесення змін до договорів суборенди та обслуговування від 13.11.2019, від 13.12.2019, від 07.02.2020, від 10.02.2020 в частині зменшення орендних платежів за період 20.03.2020 - 30.06.2020.
Заперечуючи проти позову, відповідач стверджував, що постановами Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020, № 215 від 16.03.2020 не заборонено діяльність з надання фінансових послуг та діяльність Бізнес-центру, у якому знаходяться орендовані приміщення.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 у справі №910/9258/20 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Мотивуючі рішення, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем факту неможливості використання орендованих приміщень в повному обсязі у період з 20.03.2020 - 30.06.2020 та відповідно про відсутність підстав для внесення змін до договорів суборенди та обслуговування від 13.11.2019, від 13.12.2019, від 07.02.2020, від 10.02.2020 в частині зменшення орендних платежів за період 20.03.2020 - 30.06.2020 на суму 140000, 00 грн.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм процесуального та матеріального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, аналогічні тим, які викладено в позовній заяві.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 у справі №910/9258/20; призначено до розгляду апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду постановлено у відповідності до вимог чинного законодавства.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.
Сторонами у справі укладено договори суборенди та обслуговування від 07.02.2020, від 13.12.2019, від 13.11.2019, від 10.02.2020, за якими відповідач зобов`язався передати позивачу у тимчасове платне користування офісні приміщення та надавати послуги по їх утриманню, а позивач - оплачувати оренду та вартість наданих послуг.
Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 на території України з 12.03.2020 встановлено карантин.
Листом №223/01 від 03.06.2020 позивач звернувся до відповідача з пропозицією укласти договір про внесення змін до договорів суборенди та обслуговування від 13.11.2019, від 13.12.2019, від 07.02.2020, від 10.02.2020 про зменшення платежів на суму 140000, 00 грн у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин.
Відповідач листом №1006/1 від 10.06.2020 відмовив позивачу в укладенні договору про внесення змін до договорів суборенди та обслуговування від 13.11.2019, від 13.12.2019, від 07.02.2020, від 10.02.2020, у зв`язку з відсутністю підстав для зменшення орендних платежів.
За твердженням позивача, у зв`язку з введенням карантинних обмежень він не міг користуватись орендованими приміщеннями з 20.03.2020 по 30.06.2020, що є підставою для внесення змін до договорів суборенди та обслуговування від 13.11.2019, від 13.12.2019, від 07.02.2020, від 10.02.2020 в частині зменшення орендних платежів за період 20.03.2020 - 30.06.2020.
Згідно статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.
Згідно частини першої статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Відповідно до статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Пунктом 14 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що з моменту встановлення карантину, введеного Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями), і до його відміни (скасування) в установленому законом порядку, плата за користування нерухомим майном (його частиною) підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.
У випадку, визначеному абзацом першим цього пункту, розмір плати за користування майном не може перевищувати сукупний (пропорційно до орендованої площі) обсяг витрат, які наймодавець здійснив або повинен буде здійснити за відповідний період для внесення плати за землю, сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і сплати вартості комунальних послуг.
Зазначені витрати покладаються на наймача як плата за користуванням майном за відповідний період пропорційно площі нерухомого майна, яку він наймає відповідно до договору, якщо договором не передбачений обов`язок наймача самостійно сплатити ці витрати повністю або частково.
Ця норма не поширюється на суб`єктів господарювання, які впродовж дії карантину фактично здійснювали діяльність з використанням цього майна в своїй господарській діяльності в повному обсязі, а також на договори найму майна, яке належить територіальній громаді.
Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності позивача є надання фінансових послуг.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України № 215 від 16.03.2020 заборонено з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 року до 3 квітня 2020 року роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.
Пунктами 5.1 договорів суборенди та обслуговування від 07.02.2020, від 13.12.2019, від 13.11.2019, від 10.02.2020 встановлено, що позивач гарантує використання приміщень лише як офіс. Використання офісу у торгівельних або медичних цілях, у тому числі із частими відвідуваннями громадянами не дозволяється.
З наведеного вище не вбачається, що постановою Кабінету Міністрів України №215 від 16.03.2020 заборонено позивачу здійснювати господарську діяльність з надання фінансових послуг та використовувати орендовані приміщення відповідно до умов договорів суборенди та обслуговування від 07.02.2020, від 13.12.2019, від 13.11.2019, від 10.02.2020.
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України №255 від 02.04.2020 прямо передбачено, що провадження діяльності з надання фінансових послуг, діяльності фінансових установ і діяльності з інкасації та перевезення валютних цінностей не заборонено.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про безпідставність посилання позивача на загальновідомий факт встановлення на території України карантину з 12.03.2020 як на факт існування форс-мажорних обставин, що надають йому право на зменшення розміру орендних платежів.
Основними ознаками форс-мажорних обставин є:
- незалежність від волі учасників цивільних (господарських) відносин;
- надзвичайний характер;
- невідворотність;
- неможливість виконання зобов`язань за умови існування цих.
У даному випадку, позивач, щонайменше, мав довести суду, що запровадження карантинних заходів об`єктивно унеможливило використання орендованих приміщень в повному обсязі згідно умов договорів суборенди та обслуговування від 07.02.2020, від 13.12.2019, від 13.11.2019, від 10.02.2020 та відсутність фактичного використання цих приміщень в означений ним період часу. Проте, позивачем не доведено вищевикладених обставин, обмежившись лише загальним посиланням на існування карантинних заходів.
Згідно пунктів 9.8 договорів суборенди та обслуговування від 07.02.2020, від 13.12.2019, від 13.11.2019, від 10.02.2020 дія форс-мажорних обставин повинна підтверджуватись документом, виданим Торгово-промисловою палатою України.
Згідно частини другої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.
В матеріалах справи відсутні сертифікати, видані Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які впливають на виконання договорів суборенди та обслуговування від 07.02.2020, від 13.12.2019, від 13.11.2019, від 10.02.2020.
Отже, позивачем не доведено факту неможливості використання орендованих приміщень в повному обсязі у період 20.03.2020 - 30.06.2020, а тому відсутні підстави для внесення змін до договорів суборенди та обслуговування від 13.11.2019, від 13.12.2019, від 07.02.2020, від 10.02.2020 в частині зменшення орендних платежів за період 20.03.2020 - 30.06.2020 на суму 140000,00 грн.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.
Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладається судом на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 у справі №910/9258/20 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/9258/20 повернути Господарському суду міста Києва.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 01.02.2021.

Головуючий суддя                                                            Г.П. Коробенко 

Судді                                                                                М.Г. Чорногуз

                                                                                О.В. Агрикова