Ухвала
 
05 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 461/1864/19
провадження № 61-18113 ск20
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 липня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя          особа - Галицький районний у м. Львові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про визнання батьківства та внесення змін в актовий запис про народження дитини, 
ВСТАНОВИВ :
До Верховного Суду 01 грудня 2020 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 липня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року у вказаній вище справі.
Ухвалою Верховного Суду від 14 грудня 2020 року касаційну скаргу              ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано доплатити судовий збір та надати касаційну скаргу з зазначенням конкретних обов`язкових підстав касаційного оскарження з посиланням на пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України та з обгрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав). Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.
У січні 2021 року заявник направила до суду уточнену касаційну скаргу, яка не містить посилання на пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, яка визначає обов`язкові підстави касаційного оскарження.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з підпунктами 1, 2 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Виключно посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, без зазначення на обґрунтування випадків, визначених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
Враховуючи передбачений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного процесу, за наданої редакції касаційної скарги суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно виокремити певну підставу касаційного оскарження судових рішень та вирішити питання про наявність чи відсутність підстав касаційного оскарження.
Також заявник не виконала вимогу про доплату судового збору у                  розмірі 967,60 грн. Посилання заявника на те, що зазначені в ухвалі Верховного Суду від 14 грудня 2020 року банківські реквізити для сплати судового збору не є чинними суд відхиляє, оскільки станом на день постановлення ухвали від 14 грудня 2020 року вони були чинні і через них можна було здійснити доплату судового збору.
З 01 січня 2021 року діють нові реквізити для сплати судового збору за подання касаційних скарг до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, інформація про які з 01 січня 2021 року зазначена на офіційному веб-сайті Верховного Суду та Державної казначейської служби України, які є загальнодоступними та безкоштовними. Отже, не існувало об`єктивних перешкод до сплати судового збору у визначеному законом розмірі.
Відповідно до положень частини другої статті 393 ЦПК України та статті 185 ЦПК Україниу разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу і заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
Оскільки заявником надано уточнену редакцію касаційної скарги без зазначення конкретних обов`язкових підстав касаційного оскарження, наявність яких є обов`язковою вимогою до змісту касаційної скарги, та не доплачено судовий збір, Верховний Суд дійшов висновку про те, що вимоги ухвали Верховного Суду від 14 грудня 2020 року заявником не виконано, що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження та є підставою для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 неподаною та повернення її заявнику.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 липня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року вважати неподаною та повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                     О. В. Білоконь