П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
3 березня 2021 року                                                                                         місто Київ
 
                                                                          справа № 758/12823/17
                                                                          провадження № 22-ц/824/2671/2021
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,
 
сторони:
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
відповідач  - ОСОБА_3 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Бірюком Миколою Миколайовичем, 
на  рішення Подільського районного суду м.Києва  від  15 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Ларіонової Н.М.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Подільська районна в м.Києві державна адміністрація про  визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,  зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Подільська районна в м.Києві державна адміністрація про усунення перешкод в користуванні житловим  приміщенням шляхом вселення та встановлення порядку користування житловим приміщенням, - 
 
            В С Т А Н О В И В :
 
У вересні  2017 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання  осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Позов обґрунтовано тим, що  квартира АДРЕСА_1 була отримана ОСОБА_4 на підставі ордеру № 28861 серія Б від 3 жовтня 1979 року на сім`є з чотирьох осіб: ОСОБА_4 ,  дочку  ОСОБА_2 ,  сестру ОСОБА_6 , сина сестри ОСОБА_1   і є не приватизованою. Власником особового рахунку є ОСОБА_4 , яка знята  з реєстраційного обліку. Для переоформлення  особового рахунку потрібна письмова згода відповідачів, які зареєстровані в спірній квартирі, але тривалий час не проживають, особистих речей в квартирі немає,  не сплачують комунальні платежі. Місце проживання відповідачів позивачу невідоме. 
Оскільки відповідачі  відсутні а місцем проживання понад 6 місяців без поважної причини, такі  відповідно до ст.ст71, 72 ЖК України втратили право користування приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
У липні 2019 року  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з  зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та встановлення порядку користування житлом. 
Позов обґрунтовано тим, що  відповідно до ордеру виконкому Подільської районної ради народних депутатів  м.Києва № 28861 серія Б від 3 жовтня 1979 року право на проживання  у трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 було надано: ОСОБА_4 , власник особового рахунку,  її дочці ОСОБА_2 ( після одруження ОСОБА_2 ), сестрі ОСОБА_6 та сину сестри ОСОБА_1 
3 липня 1992 року у спірній квартирі зареєстровано місце проживання ОСОБА_3 .
Позивачі постійно проживали в спірній квартирі. В 2017 році  відповідач звернувся до суду з позовом про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, змінив замки, чим обмежив доступ позивачів до спірної квартири.
Оскільки між сторонами існує спір щодо порядку користування квартирою, позивачі за зустрічним позовом просили вселити їх у квартиру АДРЕСА_1 та встановити порядок користування квартирою, виділивши їм у користування дві  суміжні кімнати площею 15,3 кв.м. та 14,7 кв.м., відповідачу у користування виділити  кімнату площею 15,7 кв.м.,   решту приміщень залишити у спільному користуванні.
Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 25 жовтня 2020 року  у задоволенні позову ОСОБА_1    відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено. Вселено ОСОБА_2 , ОСОБА_3   до квартири АДРЕСА_1 . Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши в користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кімнати житловою площею 15,3 кв.м. та 14,8 кв.м., а ОСОБА_1 ,  кімнату житловою площею 15,7 кв.м., залишивши коридор,  кухню, туалет та ванну кімнату у спільному користуванні сторін.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в який просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити, посилаючись на  неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. На думку апелянта судом першої інстанції  надана неправильна оцінка доказам, обставини, зазначені у зустрічному позові є недоведеними.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник  адвокат Бірюк М.М. апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.
Представник відповідачів адвокат Майстренко Є.І. просив апеляційну скаргу  залишити без задоволення , а рішення суду першої інстанції  залишити без змін. 
Представник  Подільської районної в м.Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений, подав клопотання, в якому просив   розгляд справи проводити у відсутність представника та вирішити справу у відповідності до чинного законодавства України.
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення особи, яка з`явилася в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню, виходячи з наступного.
Судом установлено,  що спірна квартира розташована за адресою: АДРЕСА_2 , складається з трьох кімнат, відноситься до державного житлового фонду, наймачем житлового приміщення значиться ОСОБА_4 , яка не зареєстрована та не проживає в даній квартирі.
Спірна квартира була надана ОСОБА_4 за ордером № 28861 від 3 жовтня 1979 року, виданим рішенням виконкому Подільської ради народних депутатів м.Києва на склад сім`ї із чотирьох осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 .
В квартирі зареєстровані  сторони по справі: відповідачка ОСОБА_2 як дочка наймача житлового приміщення з 14 квітня 1987 року, відповідачка ОСОБА_3 як онука наймача житлового приміщення з 3 липня 1992 року, позивач ОСОБА_1 як інший родич наймача з 6 жовтня 1992 року.
Спірна квартира має загальну площу 60,4 кв.м., з яких житлової 45,1 кв.м., складається з трьох кімнат  площею 15,3 кв.м., 14,8 кв.м.,  які є суміжними, та 15,7 кв.м., остання кімната є ізольованою.
Крім того, судом установлено, що  відповідачі не  проживали в спірній квартирі з поважних причин. Зважаючи на площу квартири та кількість проживаючих в цій квартирі осіб (станом на 1996 рік - сім осіб),  відповідачі у складі сім`ї, яка складалася з трьох осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 ,  чоловік та батько, який помер в 2017 році, не маючи можливості проживати в спірній квартирі, тимчасово проживали в іншому місці. 
Після смерті ОСОБА_4 (2015 рік) відповідачі зверталися до позивача з вимогою надати доступ до спірної квартири, але   останній  доступу не надає, на контакт не іде, звернення відповідачів ігнорує, замінив замки, ключ від домофону після його встановлення відповідачам не надав. Після скасування заочного рішення,  поновлення місця реєстрації відповідачів у спірній квартирі, у зв`язку з  перешкодами, що чинить позивач  відповідачам, останні 8 липня 2019 року звернулися  до  Подільського УП ГУ НП в м.Києві з заявою.
Також судом установлено, що відповідачі  іншого житла у приватній власності  або  на праві користування  не мають
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем факту відсутності відповідачів у спірній квартирі понад встановлений строк без поважних причин. Оскільки судом встановлено, що позивач чинить перешкоди  відповідачам  у проживанні   у спірній квартирі, то вимоги в частині вселення відповідачів підлягають задоволенню.  Встановлюючи порядок користування спірною квартиро, суд першої інстанції виходив із житлової площі спірної квартири, розміру кожної жилої кімнати, кількості осіб, що зареєстровані в ній та мають право проживати у квартирі, розміру частки жилої площі, що припадає на одну особу, конфліктної ситуації яка склалась між сторонами, суд дійшов висновку, що порядок поділу запропонований відповідачами є розумним та справедливим і максимально наближеним  до поділу між сторонами жилої площі в рівних частинах, та не призведе до порушення прав, свобод чи інтересів сторін у справі, погіршення їх житлових умов та постановлення на квартирний облік.
Такі висновки суду  ґрунтуються на встановлених обставинах, судом першої інстанції вірно застосовані норми матеріального права.
Відповідно до ст.47 Конституції  України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно зі ст.37 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартир, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Згідно із ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну  з наймачем майнову відповідальність а зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені  в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Статтею 65 ЖК України передбачено, що  наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Судом установлено, що ОСОБА_5 , 1970 року народження,  будучи малолітньою дочкою наймача ОСОБА_4 , в 1979 році разом з матір`ю, а також сестра наймача ОСОБА_6 з малолітнім сином ОСОБА_1 , 1975 року народження,  вселилися  до квартири АДРЕСА_1 . Отже, з моменту вселення у спірну квартиру ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а в подальшому і ОСОБА_3   набули рівного з іншими членами сім`ї права користування спірним жилим приміщенням. Зазначена квартира на час звернення позивача у справі ОСОБА_1 до суду не булла приватизована, відносилась до державного житлового фонду та на неї поширювалися правові норми, визначені Главою 2 ЖК України.
Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Вичерпного переліку поважності причин непроживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.
Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщенні понад шість місяців та поважність причин такої відсутності.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення  для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
У відповідності до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду  заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оскільки позивачем не доведено, що відповідачі  були відсутні у спірній квартирі більше шести місяців без поважних причин, суд першої інстанції,  дійшов обґрунтованого висновку про  відсутність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.104 ЖК України член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.
Встановивши, що  позивачем чиняться перешкоди відповідачам в користуванні жилим приміщенням  квартири АДРЕСА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для вселення відповідачів до спірної квартири та  виділення відповідачам у користування двох  суміжних кімнат жилою площею 15,3 кв.м. і 14,8 кв.м, що припадає на них ( 45,1 кв.м. : 3 = 15,3 кв.м.).
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що оскаржуване рішення не ґрунтується на об`єктивно встановлених та визнаних сторонами обставинах щодо не проживання відповідачів в спірній квартирі більше шести місяців без поважних причин,  не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки такі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна правова оцінка.
Судом установлено, що відповідачі дійсно не проживали в спірній квартирі, але не проживали відповідачі в квартирі з поважних причин, а саме неможливість проживання  через невелику площу квартири, наявність однієї лише ізольованої кімнати,  відсутності вільних кімнат, у зв`язку з чим між членами сім`ї була досягнута домовленість  про тимчасове окреме проживання відповідачів в іншому місці. 
Наданий позивачем до позовної заяви акт, складений 12 грудня 2016 року майстром технічної дільниці КП  «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м.Києва та підписаний сусідами,  про непроживання відповідачів в спірній квартирі не підтверджує поважності причин не проживання останніх в квартирі.
Доводи апеляційної скарги  не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи по суті. 
За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України  є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Бірюком Миколою Миколайовичем,  залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду м.Києва  від  15 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова  складена 19 березня 2021 року.

Суддя-доповідач:                                                              О.І. Шкоріна 
 
Судді:                                                                                 Л.Д. Поливач
 
                                                                                           А.М. Стрижеус