Справа № 309/1554/20

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.04.2021                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., у відсутності особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянув в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення №33/4806/893/20, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 11. 09. 2020. 
Цією постановою:
ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 , непрацююча, раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась, визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 ( десять тисяч двісті ) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. 
Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 389812 від 13. 06. 2020 та постанови судді від 11. 09. 2020 вбачається, що 13. 06. 2020 о 01 год. 10 хв. в с. Вертеп по вул. І. Франка, Хустського району, ОСОБА_1 керувала автомобілем марки «Фольксваген-Гольф», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка хода, не розбірлива мова, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду відмовилась. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 11. 09. 2020 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційних вимог вказує про незаконність постанови суду першої інстанції та проведений розгляд без належного з`ясування фактичних обставин справи, в тому числі у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  та без належного повідомлення про  час та місце розгляду справи, що не відповідає вимогам ст. 268 КУпАП.  Також вказує на те, що постанова не містить чітких доводів на підтвердження вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначає про те, що жоден із недоліків, вказаний у постановах цього ж суду 
-2-

від 08. 07. 2020 та від 31. 07. 2020, не усунуто і дані недоліки знайшли своє відображення у постанові суду від 11. 09. 2020. Більш того, судовий розгляд проведено однобічно й неповно, жодного свідка, який був присутнім при її нібито відмові від проходження огляду на стан сп`яніння не допитав та відобразив у постанові свідчення ОСОБА_3 , які взагалі не повинні бути прийняті до уваги. Одночасно ОСОБА_1 порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, посилаючись на те, що присутньою в судовому засіданні не була, копію оскаржуваної постанови отримала лише 25. 09. 2020. 
Будучи належним  чином повідомленою про час та місце  розгляду    апеляційної скарги,  ОСОБА_1  на розгляд справи  щодо неї не з`явилася, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляла, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07. 07. 1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення її прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Крім того, апеляційний суд бере до уваги заяву ОСОБА_1 про розгляд апеляційної скарги у її відсутності.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційна скарга підлягають задоволенню, з таких підстав. 
Із оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 не приймала участі у розгляді справи, а даних про належне виконання судом вимог ст. 285 КУпАП в матеріаліх справи немає.         Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову судді Хустського районного суду від 11. 09. 2020, а тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та захист, причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, визнаються поважними, у зв`язку із чим, клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а строк поновленню. 
Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Статтею 245 визначено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 23. 12. 2005 «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини протии безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.
Всупереч наведеним вимогам закону, суд належним чином не з`ясував обставини вчинення ОСОБА_1 інкримінованого їй адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, внаслідок чого викладені в постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

-3-

       Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого  ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя послався на протокол серії ДПР18 № 389812 від 13. 06. 2020, згідно якого  ОСОБА_1 13. 06. 2020 о 01 год. 10 хв. в с. Вертеп по вул. І. Франка, Хустського району керувала автомобілем марки «Фольксваген-Гольф», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка хода, не розбірлива мова, почервоніння очей, від проходження медичного огляду відмовилась, чим порушила вимоги Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП, а також на пояснення свідка ОСОБА_3 , з якого вбачається, що він являється свекром ОСОБА_1 та зазначав, що вона часто керує транспортними засобом в стані алкогольного сп`яніння. 
Пославшись на вказані докази судя прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу зазначеного адміністративного правопорушення.
Проте із вказаним висновком судді місцевого суду апеляційний суд погодитись не може.
Так, за нормативним визначенням  ч. 1 ст. 130 КУпАП  адміністративна відповідальність за цією нормою настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є зокрема відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Положеннями ст. 266 КУпАП, п. 2.5 Правил дорожнього руху України, постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17. 12. 2008 «Про порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду за метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу на швидкість реакції» встановлено обов`язок особи яка керує транспортним засобом (водія) і щодо якої є підстави вважати, що вона перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу на швидкість реакції , пройти такий огляд та порядок його проведення як на місці поліцейським із застосуванням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків так і в медичному закладі.
Згідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються окрім іншого: суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це.
Оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, визначені розділом ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення 

-4-

безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07. 11. 2015 № 1395, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 10. 11. 2015 за № 1408/27853 (далі Інструкція).
Відповідно до розділу X Інструкції водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, підлягають відстороненню від керування транспортними засобами та огляду на стан сп`яніння, направлення на який здійснюється відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1103 (зі змінами) від 17. 12. 2008. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків відповідно до чинного законодавства. Результати огляду зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який складається в двох примірниках, один з яких під підпис вручається особі, щодо якої проводився такий огляд. У разі виявлення стану алкогольного сп`яніння в результаті проведення такого огляду складається протокол про адміністративне правопорушення, до якого долучаються акт огляду на стан сп`яніння та роздруківка із результатом огляду з використанням спеціального технічного засобу (у разі наявності). У разі відмови водія від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Згідно п. п. 6-8 Порядку водій, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія в закладі охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. У разі відмови водія від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Із аналізу наведених норм законодавства слід зробити висновок, що фіксування відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння, має відбуватись за правилами встановленими для огляду на стан сп`яніння. При цьому, така відмова особи повинна бути прийнята працівниками поліції виключно у присутності двох свідків (ч. 2 ст. 266 КУпАП, розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі).
Проте, зазначених правил працівниками поліції в даному випадку дотримано не було.
В ході апеляційного розгляду встановлено, що зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 389812 від 13. 06. 2020, який складено щодо ОСОБА_1 вбачається, що факт її відмови від обстеження на стан сп`яніння, засвідчений лише в присутності одного свідка ОСОБА_3 , який до того ж являється членом родини ОСОБА_1 , тому не міг бути залучений в якості свідка. Іншого свідка для вказаної процедури не запрошувалося, відповідні пояснення в матеріалах справи відсутні. Вказаний протокол про адміністративне правопорушення, не містить даних щодо свідків, які були присутніми при відмові водія ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Вказані обставини свідчать про неналежне виконання при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративні правопорушення вимог пункту 6 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режим, щодо складання поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення у 
-5-

разі відмови водія  транспортного засобу  від проведення   огляду  у встановленому законом порядку за допомогою спеціального технічного засобу та в закладі охорони здоров`я здійснюється в присутності двох свідків, а також заборони залучення в якості свідків осіб, щодо неупередженості яких є сумніви.
За таких обставин, складений щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 389812 від 13. 06. 2020 не відповідає вимогам вищевказаної Інструкції та ст. 256 КУпАП, а відтак помилково визнаний судом першої інстанції належним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
До того ж зі змісту пояснень свідка ОСОБА_3 , який, окрім іншого, вказав при наявність у нього неприязних стосунків зі своєю невісткою – ОСОБА_1 , не вбачається, що вказаний свідок був неупередженим при засвідченні факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я. 
Крім того, як правильно зазначено в апеляційній скарзі, складений щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення не містить даних про порушення нею жодних Правил дорожнього руху України.
На вказані порушення суд першої інстанції увагу не звернув, незважаючи на те, що протокол з цих підстав неодноразово повертався на доопрацювання органу, який його склав та всупереч наявним недолікам протоколу про адміністративне правопорушення, прийшов до передчасного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При прийнятті рішення   апеляційний суд також враховує те, що відповідно до положень  пункту  5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої  наказом МВС України №1026 від 18. 12. 2018, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Проте, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, що є порушенням вимог зазначеної Інструкції.
Аналіз матеріалів справи про адміністративне правопорушення свідчить про те, що при її розгляді, суддя не з`ясував всі обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення. Наведені обставини потребували детального їх з`ясування, об`єктивної та належної оцінки, однак недотримання цього принципу та формальний підхід до розгляду справи призвів до передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Перевірку цих даних суддею не забезпечено, про що підставно зазначено в апеляційній скарзі. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що конкретні обставини події, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, постанові суду та встановлені апеляційним судом істотні порушення при оформленні складеного щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, дають підстави стверджувати, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а винність останньої у його вчиненні не знайшла свого підтвердження жодним доказом у справі. 

-6-

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Крім того, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише у прямо передбачених законом випадках, враховуючи вимоги п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції та проголошенні ст. ст. 3, 8 Основного Закону принципу гуманізму та верховенства права, а при наявності будь-яких сумнівів щодо тлумачення та застосування норм права, ці сумніви мають вирішуватися на користь людини.
Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.
       Суд першої інстанції, порушивши вимоги ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення не з`ясував чи було вчинено адміністративне правопорушення та, чи винна ОСОБА_1 у його вчиненні, чим допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які тягнуть скасування постанови судді із закриттям провадження в справі про адміністративне правопорушення за відсутності складу адміністративного правопорушення.
За наведених обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню . 
Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Хустського районного суду Закарпатської області від 11. 09. 2020. 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 11. 09. 2020 щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Постанова набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: