Справа № 462/3156/18                        Головуючий у 1 інстанції: Пилип"юк Г.М. 
Провадження № 22-ц/811/2578/20                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 січня 2021 року м.Львів

Справа №462/3156/18
 Провадження № 22ц/811/2578/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.
секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 4 вересня 2018 року у складі судді  Пилип`юк Г.М., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості,-      

встановив:
29 травня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 31 березня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі базової ставки на місяць 19,20% на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком договір. Банк своє зобов`язання по видачі кредиту виконав. Вказує, що відповідачем кредит не погашається, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед банком у розмірі 6 115,61 доларів США, що за курсом НБУ становить 164 754,41 грн. Просить позов задовольнити. 
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 4 вересня 2018 рокупозов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 6 115,61 доларів США, що за курсом НБУ складає 164 754, 41 грн. Проведено розподіл судових витрат.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Вказує, що відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного картці. Стверджує, що останній платіж на погашення суми боргу за кредитним договором здійснено ним (відповідачем) 12 листопада 2008 року. Зазначає, що термін дії карток №4149...7580 та №4401…1709        сплив 30 квітня 2010 року. Саме з цієї дати почався перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами банку про стягнення заборгованості. Вказує, що він не отримував нової кредитної картки із новим терміном дії. Судовим наказом Галицького районного суду м. Львова від 23 квітня 2010 року з нього (відповідача)  стягнуто заборгованість відповідно до умов договору від 31 березня 2008 року в сумі 23 110, 32 грн. Позивачем заявляється вимога про стягнення заборгованості за тим же договором від 31 березня 2008 року повторно.   Вважає, що трирічний строк позовної давності закінчився 23 квітня 2013 року.Зазначає, що 30 квітня 2010 року сплив строк дії картки, що є кінцевим строком дії кредитного договору. Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів після 30 квітня 2010 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Просить скасувати оскаржуване рішення з підстав спливу позовної давності та відмовити в позові.
Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Д атою прийняття рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.
31 березня 2008 року сторонами укладений кредитний договір, на підставі якого відповідачем був отриманий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі базової ставки на місяць 19,20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі відповідно до статті 1055 ЦК України.
Статтею 525 цього Кодексу передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено статтею 526 ЦК України.
Оскільки відповідач не виконує умови договору у добровільному порядку, сума отриманого кредиту, відсотки за користування ним та пеня за порушення відповідачем терміну повернення кредиту підлягають примусовому стягненню.
Згідно розрахунку заборгованості, наданому представником позивача, сума непогашеного відповідачем кредиту станом на 28 лютого 2018 року складає 6 115,61 доларів США, що за курсом НБУ становить 164 754,41 грн., а саме: 1 993,97 доларів США - заборгованість за кредитом, 5 046,20 доларів США - заборгованість за процентами, 1 655,59 доларів США - заборгованість за пенею, штрафи:18,56 доларів США - фіксована частина, 290,34 доларів США - процентна складова. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що кошти у зазначеному розмірі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. 
Судом першої інстанції вірно встановлено, що 31 березня 2008 року сторонами укладений кредитний договір, на підставі якого відповідачем був отриманий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі базової ставки на місяць 19,20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 
Позивачу видано картки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 з терміном їх дії до квітня 2011 року. Відомості про перевипуск карток після закінчення терміну дії вказаних та видачу відповідачеві інших карток відсутні.
Останнє погашення заборгованості здійснено 17 лютого 2010 року. 23 квітня 2010 року Галицьким районним судом м.Львова видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача 23 110,32 грн. заборгованості за цим кредитним договором. Цю обставину стверджує позивач. Судовий наказ набрав чинності 9 травня 2010 року.
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що після набрання чинності судовим наказом, яким стягнуто заборгованість із відповідача, та закінчення строку дії виданих відповідачу карток позивач продовжував нараховувати відсотки, комісію та пеню, що призвело до утворення заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача. Відтак, повторне стягнення заборгованості та нарахування відсотків, пені та штрафів після проведення стягнення і закінчення терміну дії карток не відповідає вимогам закону.

У порядку цивільного судочинства підлягає захисту порушене право, Позивач не довів у чому саме полягає порушення його прав у цих правовідносинах, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Положеннями статті 261 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого він звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

На підставі аналізу наявних в матеріалах справи доказів колегія суддів прийшла до висновку, що підставність позовних вимог не доведена належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Тому в позові належить відмовити.

Самостійною підставою для відмови в позові є пропуск позовної давності без поважних причин. Відмова в позові з цих підстав можлива у випадку доведеності позовних вимог, але у зв`язку з пропуском позовної давності.

Керуючись  ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381-384,388-391 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 4 вересня 2018 року скасувати та прийняти нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 31 березня 2008 року в розмірі 6 115,61 доларів США, що за курсом НБУ становить 164 754,41 грн., - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 15 січня 2021 року.

Головуючий 

Судді