ПОСТАНОВА 
Іменем України

21 січня 2021 року                                                                         м. Кропивницький

справа № 401/1824/17
провадження № 22-ц/4809/273/21 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
       Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,
       за участю секретаря судового засідання Деменко О.І.,
учасники справи:
       позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Світловодський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2020 року у складі судді Мельничика Ю.С.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви 
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Світловодського міськрайонного суду від 27 листопада 2017 року, яке ухвалено в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Світловодський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області, про стягнення неповністю сплачених аліментів за період з 01 квітня 2015 року по 31 травня 2017 року включно та пені за несвоєчасну сплату аліментів за вказаний період, в частині вимоги про стягнення неповністю сплачених аліментів, 
В обґрунтування заяви позивач зазначала, що при первісному розгляді справи судом не було враховано, що відповідач ОСОБА_2 в періоди з 27 червня 2015 року по 14 жовтня 2016 року та з 02 листопада 2016 року по 03 травня 2017 року перебував на території держави Ізраїль, де працював та отримував значні доходи. На думку позивача після отримання нею Листа Посольства Держави Ізраїль від 25 лютого 2020 року на її звернення, з`явилися вказані істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі їй як особі, яка звертається до суду. 
Позивачка просила суд: 1) зробити запит в МВС Ізраїлю стосовно отримання робочої візи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Ізраїлі в періоди з 27 червня 2015 року по 14 жовтня 2016 року та з 02 листопада 2016 року по 03 травня 2017 року; 2) зробити запит в Міністерство промисловості і праці Ізраїлю щодо сум оплати праці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в періоди з 27 червня 2015 року по 14 жовтня 2016 року та з 02 листопада 2016 року по 03 травня 2017 року; 3) після отримання відповідей на вказані запити надати їй можливість зробити розрахунок боргу з уточненням суми позову; 4) після подання розрахунку боргу з уточненням суми позову, задовольнити її заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог з урахуванням змін редакції статті 196 СК України з 08 липня 2017 року та з урахуванням відповідей МВС Ізраїлю та Міністерства промисловості і праці Ізраїлю щодо працевлаштування та отримання доходів ОСОБА_2 в Ізраїлі в період з 27 червня 2015 року по 14 жовтня 2016 року та з 02 листопада 2016 року по 03 травня 2017 року, та з урахуванням правової позиції щодо правильного розрахунку пені по аліментам, яка вказана в постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц.
29 жовтня 2020 року позивач подала до суду заяву про уточнення вимог заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, в якій просить задовольнити заяву, та ухвалити судове рішення про нарахування і стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості по аліментам і пені за вказаний період виходячи з мінімальної заробітної плати в Ізраїлі по наявним в справі документам.
Короткий зміст судового рішення 
Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1  про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2017 року.
Суд дійшов висновку, що в зв`язку з недоведеністю позивачем існування нововиявлених обставин для перегляду рішення за нововиявленими обставинами судове рішення, яке набрало законної сили, не може бути поставлене під сумнів.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_1   подала апеляційну скаргу, яка обґрунтована тим, що висновки суду викладені в оскаржуваній ухвалі суперечать висновкам цього ж суду в рішенні, про перегляд якого заявлено. Позивач не погоджується з тим, що суд не мотивував неприйняття жодного рішення з приводу заявленого нею клопотання про витребування доказів.
       Вказувала, що суд в оскаржуваній ухвалі прямо підтвердив наявність у ОСОБА_2 доходу за два періоди його роботи в Ізраїлі з 27.06.2015 по 14.10.2016 та з 02.11.2016 по 03.05.2017 та підтвердив, що з вказаних коштів не було сплачено аліменти, але відмовився з?ясовувати суму доходу ОСОБА_2 за час роботи в Ізраїлі та зробити перерахунок суми боргу по аліментами та змінити рішення.
       Позивач вважає, що судом безпідставно не було враховано лист посольства Держави Ізраїль від 25.02.2020 як доказ того, що відповідач не міг перебувати в Ізраїлі такий тривалий період без роботи, без візи і без джерел існування, а перебував там виключно при наявності робочої візи і офіційного заробітку.
       На думку позивача рішення Світловодського міськрайонного суду від 27 листопада 2017 року ухвалене на підставі припущень і підлягає перегляду, оскільки судом не було з?ясовано розмір доходів відповідача за періоди перебування в Ізраїлі, в результаті чого рішення суду про стягнення аліментів залишилось невиконаним.
Позивач просила скасувати ухвалу Світловодського міськрайонного суду від 29 жовтня 2020 року і направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду або скасувати вказану ухвалу та скасувати постанову Кропивницького апеляційного суду від 20.08.2019 і скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення, задовольнити вимоги заяви про перегляд судового рішення, зробити вищеописані запити в Ізраїль та зробити новий розрахунок розміру аліментів з реального розміру доходів відповідача, після чого зробити перерахунок розміру пені за несвоєчасну сплату аліментів.
Суд першої інстанції встановив такі обставини
У липні 2017 року  ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Світловодський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про стягнення аліментів у сумі 294402,82 грн. та пені за несвоєчасну сплату аліментів у сумі 1324631,32 грн. за період з 01 квітня 2015 року до 31 травня 2017 року.
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2017 року позов  ОСОБА_1  задоволено частково, а саме: стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 4034,50 грн., відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення неповністю сплачених аліментів за період з 01 квітня 2015 року по 31 травня 2017 року (том №1, а.с.143-146).
Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишено без задоволення, а рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2017 року залишено без змін (том №1, а.с.236-240).
Постановою Верховного Суду від 22 травня 2019 року касаційну скаргу  ОСОБА_1  задоволено частково. Постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2018 року в частині вирішення позовних вимог  ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В решті рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2018 року про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення неповністю сплачених аліментів за період з 01 квітня 2015 року по 31 травня 2017 року, - залишено без змін (том №2, а.с.35-40).
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 20 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2017 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів скасовано, та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 30 328,25 грн. (том №2, а.с.107-118).
Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2017 року у даній справі в частині відмови у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів у сумі 294 402,82 грн. за період з 01 квітня 2015 року до 31 травня 2017 року набрало законної сили 14 лютого 2018 року, оскільки в зазначеній частині його залишено без змін судовими рішеннями апеляційної та касаційної інстанцій.
При цьому, у березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області із заявою про перегляд рішення Світловодського міськрайонного суду від 27 листопада 2017 року за нововиявленими обставинами, в якій просила задовольнити її заяву, скасувати судове рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог з урахуванням змін редакції статті 196 Сімейного кодексу України з 08 липня 2017 року та з урахуванням відповідей МВС Ізраїлю та Міністерства промисловості і праці Ізраїлю щодо працевлаштування та отриманих доходів ОСОБА_2 в Ізраїлі в періоди з 27.06.2015 року по 14.10.2016 року та з 02.11.2016 року по 03.05.2017 року, з урахуванням Правової позиції щодо правильного розрахунку пені по аліментах, яка вказана в постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц.
Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2019 року, яка постановлена судом першої інстанції без виходу до нарадчої кімнати та внесена до протоколу судового засідання, відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про витребування доказів (том№3 а.с.105).
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2019 року повернуто скаржнику без розгляду. Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ухвала суду не підлягає оскарженню окремо від рішення суду (том №3 а.с.119-121).
Ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 12 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2017 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору, Світловодський міськрайонний відділ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області, про стягнення неповністю сплачених аліментів та пені за несвоєчасну сплату аліментів (том №3, а.с.154-157).
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 18 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду від 12 грудня 2019 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами залишено без задоволення. Ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2019 року про відмову у перегляді рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2017 року за нововиявленими обставинами залишено без змін (том №3, а.с.227-231).
Ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1  на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , третя особа: Світловодський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про стягнення неповністю сплачених аліментів та пені за несвоєчасну сплату аліментів, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
12 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася повторно до суду з зазначеною заявою, яка є аналогічною заяві з якою вона зверталася до Світловодського міськрайонного суду 12 березня 2019 року, та у задоволенні якої було відмовлено ухвалою суду від 12 грудня 2019 року, яку було залишено судом апеляційної інстанції без змін, про що зазначено вище.
29 травня 2020 року позивачка подала до суду в новій редакції заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Світловодського міськрайонного суду від 27 листопада 2017 року. Посилаючись на те, що при первісному судовому розгляді судом не було враховано, що відповідач ОСОБА_2 в періоди з 27 червня 2015 року по 14 жовтня 2016 року та з 02 листопада 2016 року по 03 травня 2017 року перебував на території Держави Ізраїль, де працював та отримував значні доходи (том №5, а.с.50-56).
В той же час, 02 червня 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до Кропивницького апеляційного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2017 року, яке було змінене постановою Кропивницького апеляційного суду від 20 серпня 2019 року, в частині вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів (том №4, а.с.93-99).
На вимогу апеляційного суду цивільна справа № 401/1824/17 03 червня 2020 року була направлена до Кропивницького апеляційного суду (том №4, а.с.102-104, том №5, а.с.57).
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 21 вересня 2020 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Кропивницького апеляційного суду від 20 серпня 2019 року в частині вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів, - відмовлено. Постанову Кропивницького апеляційного суду від 20 серпня 2019 року в частині вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів залишено в силі (том №4, а.с.119,120).
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Сторони, які були належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися. Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. 
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи в задоволені заяви, суд першої інстанції враховував, що рішення суду про перегляд якого просить позивач, в частині відмови у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача неповністю сплачених аліментів за період з 01 квітня 2015 року до 31 травня 2017 року набрало законної сили.
Суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач ОСОБА_1 у заяві про перегляд рішенням за нововиявленими обставинами, не можуть вважатися нововиявленими, оскільки про вказані обставини позивачка знала та повідомляла суду під час первісного розгляду справи по суті, під час оскарження вказаного судового рішення суду в апеляційному та касаційному порядку, а тому в зв`язку з недоведеністю позивачем існування обставин для перегляду рішення за нововиявленими обставинами, судове рішення, яке набрало законної сили, не може бути поставлене під сумнів.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з наступних підстав.
За змістом ч. 1 та ч. 2 статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Необхідними умовами нововиявлених обставин, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Перелік підстав, визначених статтею 423 ЦПК України для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є виключним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Аналогічні роз`яснення викладені в пункті 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами».
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (ч. 4 ст. 423 ЦПК).
Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.
Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.
Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.
Колегія суддів вважає, що обставини, які вказані ОСОБА_1 , не є нововиявленими у розумінні ст. 423 ЦПК України, оскільки позивач зазначає, що нововиявленою обставиною є відомості, які викладено у Листі Посольства Держави Ізраїль від 25 лютого 2020 року на її звернення, про необхідність для поїздок на роботу в Ізраїль на строк більше 90 днів протягом 180 днів спеціальної робочої візи категорії В-1, оскільки проживання громадян України в Ізраїлі на повному утриманні будь-якої особи протягом часу більше 90 днів без візи заборонено. 
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що інформація зазначена у вказаному Листі відображає умови поїздок громадянами України в державу Ізраїль, які є загальновідомими і не потребують доказування в силу ч.3 ст.82 ЦПК України. 
Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 , були відомі обставини, які вона зазначила як істотні для справи обставини для перегляду судового рішення, а саме: що у період з квітня 2015 року по травень 2017 року відповідач працював у Ізраїлі і отримував там заробітну плату, яка значно вища за рівень зарплати в Україні, а також систематично виїздив за кордон на заробітки, тобто отримував інші доходи з яких він мав сплачувати аліменти.
Про вказані обставини позивачка знала та повідомляла суду під час первісного розгляду справи по суті, під час оскарження рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2017 року в апеляційному та касаційному порядку. 
Отже, вказані обставини не можна вважати нововиявленими в розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України.
Оцінюючи обставини, на які посилалася позивач у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд звертає увагу, що позивачка фактично просила витребувати нові докази, якими може бути підтверджено отримання відповідачем інших доходів, з яких він мав сплачувати, проте, як на її думку, не сплачував аліменти.
Разом з тим, необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи, незадоволення певних клопотань про витребування доказів, призначення експертизи тощо) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.
Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду, відповідно до якого жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, та зводяться до власного тлумачення заявницею положень процесуального закону.
Загалом доводи апеляційної скарги зведені до посилань на ті обставини, які були предметом розгляду в суді першої та апеляційної інстанцій і яким суд надав відповідну правову оцінку.
Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Зазначені позивачем обставини не є нововиявленими, не спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Тобто, доводи позивача в заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами свідчать про її незгоду з судовим рішенням, що не є підставою для його перегляду за нововиявленими обставинами.
З огляду на вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстави для задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відсутні, оскільки вказані заявником обставини, не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України.
Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Виходячи з того, що ухвалу суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає за необхідне відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу - залишити без задоволення, судове рішення - залишити без змін.
Щодо судових витрат
При подані апеляційної скарги ОСОБА_1 подала заяву про повернення судового збору, оскільки вважає, що вона не повинна платити судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2020 року, так як на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» вона звільняється від сплати судового збору в усіх судових інстанціях.
Вказана заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Пунктом 9 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставку судового збору за подання до суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду.
Зазначене положення стосується подання апеляційних і касаційних скарг на всі без винятку ухвали суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом «Про судовий збір» справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.
Вищевказане узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 29.05.2018 при розгляді справи № 915/955/15.
У зв`язку з наведеним, та враховуючи, що апеляційний суд відмовляє у задоволені апеляційної скарги, судовий збір сплачений ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 25 січня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                 А.М. Головань
Судді                                                                                         О.Л. Карпенко        
       С.І. Мурашко