Постанова  
Іменем України
20 січня 2021 року
м. Київ
справа № 208/1568/19
провадження № 61-14034св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору:комунальний заклад «Дніпровський дитячий будинок-інтернат» Дніпропетровської обласної ради, управління - служба у справах дітей Центральної районної у місті Дніпро ради,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду, у складі судді Макарова М. О., 
від 13 серпня 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,
ВСТАНОВИВ:
В березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, встановлення порядку перерахування і розпорядження аліментами та державною соціальною допомогою дитині з інвалідністю.
Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі судді Івченко Т. П., від 12 грудня 
2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку(доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подачі позову і до повноліття дитини та перераховувати на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2019 року по справі № 208/1568/19 відмовлено на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.
Апеляційний суд виходив з того, що у встановлений судом строк недоліки апеляційної скарги ОСОБА_1 , шляхом надання заяви із зазначенням поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду, усунуті не були.
Судом враховано, що з набранням 17 липня 2020 року чинності Законом України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 731-ІХ), законодавець обмежив процесуальні строки, раніше продовжені відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», зокрема й строк для виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху, до 06 серпня 2020 року (20 днів після 17 липня 
2020 року, тобто після набрання чинності Законом № 731-IX). На дату постановлення ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження із заявою про продовження процесуальних строків для усунення недоліків апеляційної скарги апелянт до суду не звертався. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу апеляційного суду від 13 серпня 2020 року скасувати, а справу передати до Дніпровського апеляційного суду для продовження розгляду.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
У вересні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
 ОСОБА_1  на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 серпня 
2020 року.
Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі № 208/1568/19 та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
У грудні 2020 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2021 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що подаючи апеляційну скаргу, позивач просив поновити пропущений строк на апеляційне оскарження, з огляду на те, що із текстом заочного рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2019 року ознайомився в Єдиному державному реєстрі судових рішень у квітні 
2020 року. Наголошує на тому, що станом на дату подачі апеляційної та касаційної скарги рішення суду першої інстанції в порядку, встановленому статтею 272 ЦПК України йому не вручено, що підтверджують матеріали справи. За відсутності будь-яких інших підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження та доказів невручення йому оскаржуваного в апеляційному порядку судового рішення він не міг виконати вимоги ухвали суду від 03 червня 2020 року.
У встановлений судом строк відзив на касаційну скаргу не подано
Фактичні обставини справи
12 травня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2019 року, в якій виклав клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з посиланням на те, що про ухвалення судом рішення у справі № 208/1568/19 дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 травня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення суду першої інстанції залишено без руху до надходження справи з суду першої інстанції. При цьому апеляційний суд виходив із того, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав без додержання вимог Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) безпосередньо до апеляційного суду, а не через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 травня 2020 року 
ОСОБА_1 отримав 02 червня 2020 року.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху для усунення її недоліків протягом 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали, шляхом надання заяви із зазначенням поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. При цьому апеляційний суд виходив із того, що апеляційну скаргу подано з пропуском строку на апеляційне оскарження, який позивач просить поновити, не вказуючи причин пропуску та дати отримання копії оскаржуваного судового рішення.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2020 року 
ОСОБА_1 отримав 11 червня 2020 року.
11 червня 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до апеляційного суду заяву про усунення недоліків згідно ухвали суду 
від 26 травня 2020 року, в якій з посиланням на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 361/8167/19-ц (провадження № 61-969св20), від 20 червня 2018 року у справі № 514/134/17-ц від 15 січня 2020 року у справі № 145/1330/17 (провадження № 14-549цс19), зазначив про можливість подання апеляційних скарг безпосередньо до апеляційного суду.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частин першої-другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Також у низці рішень Європейського суду з прав людини вказано, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.
Так, у справі «Скорик проти України» від 08 січня 2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.
Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» від 28 березня 
2006 року, заява № 23436/03, § 22).
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право має бути забезпечене справедливими судовими процедурами.
Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 у справі щодо офіційного тлумачення положень пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, частини другої статті 383 Кримінально-процесуального кодексу України, зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. 
Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.
Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано у главах 1, 2 розділу V ЦПК України, якими урегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.
Статтею 17 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно із частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (частини перша, друга статті 354 ЦПК України).
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху зокрема у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
У статтях 127, 357, 358 ЦПК України не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Проте суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою, яка подає апеляційну скаргу, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.
12 грудня 2019 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ухвалено заочне рішення у справі № 208/1568/19.
В матеріалах справи наявний супровідний лист від 12 січня 2020 року 
(а.с. 64) про направлення судом зазначеного рішення учасникам справи, в тому числі позивачу  ОСОБА_1 на адресу, зазначену ним в позовній заяві.
Разом із тим докази вручення рішення суду ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні, які і відсутній конверт із повернутою поштовою кореспонденцією, що направлялась на його адресу.
Безпосередньо в апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просив поновити строк на апеляційне оскарження, зазначаючи, що про наявність заочного рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2019 року дізнався із Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР) 18 квітня 2020 року.
Залишаючи без руху апеляційну скаргу ухвалою від 03 червня 2020 року, а після цього відмовляючи у відкритті апеляційного провадження ухвалою 
від 13 серпня 2020 року, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 пропустив строк на апеляційне оскарження заочного рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 
від 12 грудня 2019 року, не вказав поважних причин пропуску такого строку і дати отримання копії оскаржуваного рішення.
Колегія суддів не погоджується із таким висновком апеляційного суду.
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України з підстав пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд не звернув уваги на обставини, викладені в апеляційній скарзі щодо способу ознайомлення апелянта із оскаржуваним судовим рішенням (через ЄДРСР), та, маючи в своєму розпорядженні матеріали цивільної справи № 208/1568/19, які не містять доказів вручення позивачу копії рішення суду від 12 грудня 2019 року, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження за відповідним клопотанням ОСОБА_1 .
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
Частиною шостою статті 411 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження підлягає скасуванню, а справа - передачі до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Оскільки справа підлягає направленню до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, передбачені частиною тринадцятою статті 141 
ЦПК України підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:  	Є. В. Синельников О. В. Білоконь Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович