Ухвала
Іменем України 
11 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 344/11474/17
провадження № 51-2515 км 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                           ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції:
особи, щодо якої застосовано примусові
заходи виховного характеру                             ОСОБА_6 ,
захисника                                                                ОСОБА_7 ,
законного представника                                    ОСОБА_8 ,
представника відділу опіки та піклування
служби у справах дітей виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради                       ОСОБА_9 ,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора           ОСОБА_10 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 20 лютого          2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017090010002297, за клопотанням про застосування до особи, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, примусових заходів виховного характеру щодо
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 115 КК України,
встановив:
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від                    18 листопада 2019 року задоволено клопотання прокурора та застосовано до неповнолітнього ОСОБА_6 примусовий захід виховного характеру, передбачений п. 5 ч. 2 ст. 105 КК України, – направлено неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не може перевищувати трьох років, зокрема до досягнення ОСОБА_6 18 років, а у разі завершення навчального року або професійної підготовки – до досягнення        ОСОБА_6 віку, який не може перевищувати 19 років.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 залишено без задоволення, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 задоволено. 
Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від                              18 листопада 2019 року змінено в частині застосування виду примусового заходу виховного характеру. Застосовано до неповнолітнього ОСОБА_6 примусовий захід виховного характеру, передбачений п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, у виді передачі неповнолітнього до досягнення повноліття під нагляд ОСОБА_8 .
В іншій частині ухвалу місцевого суду залишено без зміни.
Не погодившись з ухвалою апеляційного суду, прокурор ОСОБА_10  подав касаційну скаргу, в якій ставив питання про скасування зазначеного судового рішення.
Ухвалою Верховного Суду від 28 травня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою прокурора. Ухвалою судді Верховного Суду від 04 червня   2020 року витребувано для розгляду в касаційному порядку матеріали провадження за клопотанням прокурора про застосування до неповнолітнього ОСОБА_6 примусового заходу виховного характеру.
Касаційний розгляд вказаного провадження Верховним Судом відкладено на              11 лютого 2021 року об 12:45.
До початку касаційного розгляду прокурор ОСОБА_10 у порядку статей 403, 432 КПК України відмовився від поданої ним касаційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позицію прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_7 , особи, щодо якої застосовано примусові заходи виховного характеру ОСОБА_6 та його законного представника ОСОБА_8 , представника відділу опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради ОСОБА_9 , які не заперечували щодо закриття касаційного провадження, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_10 підлягає закриттю з наступних підстав.
Згідно з ст. 432 КПК України відмова від касаційної скарги, зміна і доповнення касаційної скарги під час касаційного провадження здійснюється згідно з положеннями ст. 403 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 403 КПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.
Таким правом прокурор ОСОБА_10 скористався. Позицію прокурора ОСОБА_10 у судовому засіданні підтримала прокурор ОСОБА_5 та погодилася із закриттям касаційного провадження.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 403 КПК України, якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від скарги, суд своєю ухвалою закриває провадження.
Оскільки до касаційного розгляду було прийнято лише касаційну скаргу прокурора, інші касаційні скарги відсутні, колегія суддів вважає за необхідне прийняти відмову прокурора від вказаної касаційної скарги та закрити касаційне провадження.
Керуючись статтями 403, 432, 441 КПК України, Суд
постановив:
Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_10 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 20 лютого          2020 року щодо ОСОБА_6 .
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                           ОСОБА_2                         ОСОБА_3