Справа № 345/3227/20 
Провадження № 22-ц/4808/410/21 
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
               судді-доповідача        Бойчука І.В.,
               суддів                        Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,
               секретаря                Петріва Д.Б.,
з участю                представника АТ КБ «ПриватБанк», 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 27 жовтня 2020 року під головуванням судді Якиміва Р.В. у м. Калуш,
в с т а н о в и в:
У вересні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 11.07.2008, укладеним між сторонами у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому було збільшено до 5 000 грн, утворилася заборгованість, яка станом на 12.08.2020 становила 24 629,90 грн, з якої: 20 109,92 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4 519,98 грн - заборгованість за простроченими відсотками.
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 своїм підписом у заяві підтвердила, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає договір між нею та банком про надання банківських послуг, однакне виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, позивач просив стягнути вищевказану заборгованість та судові витрати по справі.
Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 27 жовтня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 20 109,92 грн заборгованості.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по справі 2 102,00 грн.
В решті позовних вимог відмовлено.
У апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків.
Зазначає, що банк не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що надані банком витяги з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів не можуть бути складовою кредитного договору, оскільки не містять підпису відповідача та банком не погоджено умови кредитування з відповідачем. 
З моменту підписання фізичною особою заяви, між банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору.
До суду першої інстанції була надана копія анкети-заяви, в якій відповідачка власним підписом засвідчила, що згідна з формою договору і його умовами, а відсутність її підпису під Умовами та правилами не свідчить про не укладення договору, оскільки такий є договором приєднання та закон не вимагає жодного підпису під публічно розміщеними Умовами та правилами.
В заяві, підписаній відповідачкою, зазначено вид кредитної картки, валюта картки, базова процентна ставка. Крім анкети заяви, відповідачкою у той же день також підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду». В даній довідці вказано тип кредитної лінії, пільговий період, базова відсоткова ставка, розмір та строк внесення щомісячних платежів, розмір комісії за зняття готівки, умова щодо сплати пені та штрафу.
Таким чином, відповідачка була належним чином ознайомлена з умовами щодо сплати процентів.
При цьому, відповідачка після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою та отримувала кредитні кошти з власної ініціативи, погашала заборгованість. Активація нею картки і користування картковим рахунком свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Вказані обставини підтверджується, зокрема, наявними в матеріалах справи заявою відповідачки, довідкою про умови кредитування, розрахунком заборгованості, довідкою банку про видані кредитні картки, про зміну умов кредитування та банківською випискою по рахункам відповідачки, що має статус первинного документа.
Позивачем надано суду конкретну редакцію Умов та правил надання банківських послуг, до якої приєдналася відповідачка при підписанні анкети-заяви та укладенні договору, разом із наказом про її затвердження. Крім цього, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що основні умови кредитування, зокрема й процентна ставка, викладені в підписаній відповідачкою заяві та довідці про умови кредитування. 
Вказує, що сторони погодили умови договору, в тому числі базову відсоткову ставку за користування кредитними коштами, однак суд першої інстанції не встановив повно та всебічно обставини справи, не встановив дійсного розміру заборгованості відповідачки за процентами, а натомість передчасно відмовив у задоволенні частини позовних вимог, що призвело до безпідставного звільнення відповідачки від частини обов`язків за укладеним договором з одних лише формальних міркувань. 
Просить рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася. 
В судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» Рокетська С.В. апеляційну скаргу підтримала з мотивів, наведених у ній.
ОСОБА_1 в засідання апеляційного суду не з`явилася, хоча судом належним чином направлялося їй повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. 
Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання судом строків розгляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод у розгляді справи в зв`язку з її неявкою не вбачає.
Заслухавши суддю-доповідача, представника АТ КБ «ПриватБанк», дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.
Встановлено, що 11.07.2008 між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 17).
У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
До кредитного договору банк додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», підписану відповідачкою 11.07.2008, копію Умов та правил надання банківських послуг в ЗАТ КБ «ПриватБанк» та копію наказу № С-169 від 23.08.2006 про внесення змін в договірну базу по платіжним карткам, договірну базу по споживчому кредитуванню та в депозитні договори (в частині погашення заборгованості за рахунок депозитів) (а.с. 18-28).
У вказаній Довідці зазначено умови кредитування, зокрема: базову відсоткову ставку в розмірі 3,0 % в місяць; розмір щомісячних платежів – 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості; термін внесення щомісячних платежів – до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеню за невчасне погашення заборгованості, яка дорівнює сумі пені(1), що розраховується шляхом ділення базової процентної ставки за договором на 30, та пені (2), що дорівнює 1% заборгованості, але не менше 10 грн в місяць (за наявності прострочення по кредиту або процентами 5 і більше днів, при виникненні прострочення на суму від 50 грн.); комісія за зняття готівки; комісія за моніторинг неактивної карти; комісія за отримання балансу на чек в банкоматах; комісія за безготівковий платіж; штраф при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів - 250 грн. та 5% від суми позову.
Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 12.08.2020 становить 24 629,90 грн, з якої: 20 109,92 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4 519,98 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 5-14).
Позивач нараховував заборгованість за відсотками на прострочений кредит в розмірі 86,4 % річних за період з 01.10.2019 по 29.02.2020 та в розмірі 43,2 % річних за період з 01.03.2020 по 31.07.2020, на заборгованості за кредитом при порушенні умов кредитування в розмірі 7,2 % в місяць за період з 01.10.2019 по 29.02.2020 та в розмірі 3,6 % в місяць за період з 01.03.2020 по 31.07.2020, а також на заборгованості за кредитом в розмірі 3,6 % в місяць за період з 01.09.2020 по 31.07.2020 (а.с. 13-14).
Відповідно до п. 5.3. Умов та правил банк має право здійснювати зміну тарифів та інших умов обслуговування рахунків. При цьому, банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж за сім днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком. Якщо протягом семи днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта.
Пунктом 6.4. Умов та правил передбачено, що у разі незгоди клієнта із змінами умов та правил і/або Тарифів він зобов`язаний він зобов`язаний надати банку письмову заяву про розірвання договору та погасити заборгованість.
Відповідно до п. 5.5. Розділу ІІ Умов та правил «Правила користування платіжною карткою» за користування кредитом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів в році.
Згідно п. 4.6. Умов та правил клієнт доручає банку списувати кошти з рахунків клієнта в межах сум належних до сплати банку за цим договором при настанні термінів платежів, а також списання коштів з картрахунку у випадку настання термінів платежів за іншими договорами та в розмірах, визначених цими договорами, в межах платіжного ліміта картрахунку. Згідно п. 5.6. Розділу ІІ «Правила користування платіжною карткою» клієнт доручає банку списувати кошти з будь-якого рахунку, відкритого в банку, в тому числі з картрахунку кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченими відсотками нарахованими у розмірі 3,6 % в місяць за період з 01.09.2019 по 31.07.2020 за користування кредитом, на заборгованості за кредитом при порушенні умов кредитування в розмірі 7,2 % в місяць за період з 01.10.2019 по 29.02.2020 та в розмірі 3,6 % в місяць за період з 01.03.2020 по 31.07.2020, а також на заборгованості на прострочений кредит в розмірі 86,4 % річних за період з 01.10.2019 по 29.02.2020 та в розмірі 43,2 % річних за період з 01.03.2020 по 31.07.2020, нарахованими відповідно до п. 2.1.1.2.12. Умов та правил в редакції станом на 01.03.2019, згідно яких починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань з погашення кредиту клієнт зобов`язувався сплатити на користь банку заборгованість по кредиту та проценти від суми неповернутого в строк кредиту, встановленими за домовленістю сторін.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11.07.2008, посилався на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, Тарифи банку, як невід`ємні частини договору, а також на довідку про умови кредитування.
Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, нарахування банком процентів за користування кредитів в розмірі, встановленому Тарифами банку, відповідальність сторін, право банку здійснювати зміну тарифів та інших умов обслуговування рахунків, зокрема змінювати в односторонньому порядку розмір наданого кредитного ліміту на платіжну картку, а також право банку списувати кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань. 
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування, щодо права банку на внесення банком щомісяця в односторонньому порядку змін до Умов та правил, списувати кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань.
Крім того, роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки вона повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
Не можуть бути застосовані до спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (11.07.2008) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (14.09.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, право банку на зміну в односторонньому порядку Умов та правил, списувати кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, надані банком Умови та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи встановлення обов`язку позичальника сплатити проценти нараховані у розмірі 3,6 % в місяць, нараховані на заборгованості за кредитом при порушенні умов кредитування в розмірі 3,6 % чи 7,2 % в місяць, нараховані на прострочений кредит в розмірі 86,4 % річних у разі неповернення кредиту в строк, визначений Умовами та правилами, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Враховуючи те, що Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11.07.2008 шляхом підписання заяви-анкети. 
Крім того, позивачем не надано Умови та правила в редакції станом на 01.03.2019 та Тарифи Банку, на які банк посилається як на складову укладеного кредитного договору та на підставі яких в тому числі здійснювався розрахунок заборгованості по відсотках, нарахованих на прострочений кредит.
Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів 3,6 % в місяць за користування кредитними коштами, розмір процентів при порушенні умов кредитування 3,6 % та 7,2 % в місяць, річних процентів - 86,4 % від суми неповернутого в строк кредиту за період з 01.10.2019 по 31.07.2020 у разі неповернення кредиту в строк, а також право банку на зміну в односторонньому порядку Умов та правил, списувати кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даній справі між сторонами виникли відносини щодо споживчого кредитування, тобто договірні правовідносини між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Конституційний Суд України у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ЗАТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, зокрема щодо встановлення процентів в розмірі 3,6 % в місяць за користування кредитними коштами, процентів при порушенні умов кредитування в розмірі 3,6 % та 7,2 % в місяць, річних процентів річних процентів - 86,4 % від суми неповернутого в строк кредиту, права банку списувати кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, про які вважав узгодженими банк.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), які правильно враховані судом першої інстанції при розгляді даної справи відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
З наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11.07.2008 вбачається, що відповідно до граф «Витрати клієнтом кредитних коштів», «Відсотки погашені за рахунок кредиту» та «Тіло кредиту поточне» за період з 01.07.2015 по 01.09.2019 та за період з 01.11.2019 по 01.01.2020 нараховані банком відсотки погашалися в тому числі за рахунок кредитних коштів (шляхом списання самим банком коштів кредитного ліміта), що призводило до збільшення поточного тіла кредиту. Зокрема, 01.09.2019 було погашено за рахунок кредиту відсотки в розмірі 1 034,81 грн (615,51 грн відсотки та 419,30 грн пеня) та на цю суму збільшилося поточне тіло кредиту. Таке списання також відображено у виписках по карткових рахунках відповідачки (а.с. 37-48). При цьому, останні витрати кредитних коштів відповідачкою здійснено 01.08.2018 в сумі 58,85 грн. 
Враховуючи наведене та вимоги ч. 4 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», якими встановлено заборону на збільшення банком в односторонньому порядку розміру процентної ставки за кредитними договорами, відсутні підстави вважати правомірним нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами за ставкою 3,6 % в місяць за період з 01.09.2019 по 31.07.2020 за користування кредитом, процентів на заборгованості за кредитом при порушенні умов кредитування за ставкою 7,2 % в місяць за період з 01.10.2019 по 29.02.2020 та ставкою 3,6 % в місяць за період з 01.03.2020 по 31.07.2020, а також процентів на прострочений кредит за ставкою 86,4 % річних за період з 01.10.2019 по 29.02.2020 та ставкою 43,2 % річних за період з 01.03.2020 по 31.07.2020, оскільки у анкеті-заяві від 11.07.2008 та довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» від 11.07.2008 передбачена відсоткова ставка 3 % на місяць на залишок заборгованості. 
У зв`язку з наведеним безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що при укладенні 11.07.2008 між сторонами договору відповідачка погодилася саме з тими умовами договору, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. При цьому, надана банком виписка по рахунку не містить інформації про умови договору, укладеного між сторонами.
Таким чином, за період з 01.09.2019 по 31.07.2020 відповідачка зобов`язана була сплачувати проценти у розмірі, погодженому сторонами, тобто 3 % в місяць. 
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачки за період з 01.09.2019 по 31.07.2020 позивачем нараховано відсотки на заборгованість за кредитом за ставкою 3,6 % на місяць в розмірі 3 201,90 грн та відсотки на заборгованість за кредитом при порушенні умов кредитування за ставкою 7,2 % в місяць в розмірі 4 144,09 грн.
Нараховані відсотки на заборгованість за кредитом в розмірі 3 201,90 грн та нараховані відсотки на заборгованість за кредитом при порушенні умов кредитування в розмірі 4 144,09 грн підлягають перерахунку за ставкою 3 % на місяць, визначеною у довідці про умови кредитування від 11.07.2008. При цьому, не підлягають перерахунку проценти на прострочений кредит (нараховані за ставками 86,4 % та 43,2 % річних), оскільки позивачем не доведено підстави та порядок нарахування таких, а також такі нараховувалися одночасно з процентами за користування кредитом та процентами на заборгованість за кредитом при порушенні умов кредитування.
Разом з тим, не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що суд першої інстанції передчасно відмовив у задоволенні частини позовних вимог, що призвело до безпідставного звільнення відповідачки від частини обов`язків за укладеним договором з одних лише формальних міркувань, враховуючи наступне. 
При перерахунку за обумовленою сторонами ставкою 3 % в місяць нараховані відсотки на заборгованість за кредитом складають 2 668,25 грн (3201,90 – 3,6%; 2668,25 – 3%) та нараховані відсотки на заборгованість за кредитом при порушенні умов кредитування складають 1 726,70 грн (4144,09 – 7,2%; 1726,70 – 3%), а всього за період з 01.09.2019 по 31.07.2020 - 4 394,95 грн. З цієї загальної суми відсотків 01.11.2019 погашено за рахунок кредитного ліміта (збільшено розмір поточного тіла кредиту) нараховані відсотки в розмірі 1 132,59 грн та 01.01.2020 – 880,31 грн, разом 2 012,90 грн. Тому розмір несплачених за рахунок кредитного ліміта відсотків, що нараховані за обумовленою сторонами ставкою, за період 01.09.2019 по 31.07.2020 становив 2 382,05 грн (4 394,95-2012,90). 
Відповідно до наданого позивачем розрахунку та виписок по карткових рахунках ОСОБА_1 погашала заборгованість за наданим кредитом. Зокрема за період з 01.10.2019 по 12.08.2020 нею погашено 1 088,80 грн заборгованості за тілом кредиту, 2 055,05 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, 1 500,90 грн заборгованості по нарахованим відсоткам та 1 227,03 грн заборгованості по простроченим відсоткам. Всього за період з 01.10.2019 по 12.08.2020 ОСОБА_1 сплатила заборгованість по відсотках в загальній сумі 2 727,93 грн, при тому, що розмір несплачених за рахунок кредитного ліміта відсотків, нарахованих за обумовленою сторонами ставкою, становив 2 382,05 грн.
Ураховуючи викладене та те, що судом першої інстанції стягнуто 20 109,92 грн тіла кредиту, за рахунок якого погашено нараховані відсотки в загальній сумі 2 012,90 грн, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, в частині недоведеності позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, оскільки позивач не надав доказів щодо підстав та обґрунтованості їх нарахування і стягнення. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його зміни з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. 
Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.
Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 27 жовтня 2020 року залишити без зміни.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 26 березня 2021 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        В.Д. Фединяк 
В.А. Девляшевський