ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 січня 2021 року           справа №360/3506/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Казначеєва Е.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 360/3506/20 (головуючий суддя І інстанції – Ірметова О.В.), складене в повному обсязі 21 жовтня 2020 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області, у справі № 360/3506/20 за позовом Головного управління Національної поліції в Луганській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про скасування постанови, -
                                                        ВСТАНОВИВ:
21 вересня 2020 року Головне управління Національної поліції в Луганській області звернулось до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про скасування постанови, в якій просила визнати протиправною та скасувати постанову начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Пихоніної М.В. про відкриття виконавчого провадження № 62939723 за виконавчим листом № 360/2264/20 виданим 17 серпня 2020 року Луганським окружним адміністративним судом про зобов`язання Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження служби з 07 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року, в частині стягнення з боржника Головного управління Національної поліції в Луганській області виконавчого збору у розмірі 18892 гривень.  (а.с. 1-4).
Рішенням  Луганського окружного  адміністративного  суду  від 21 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволені, а саме судом: визнано протиправною та скасовано постанову відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про відкриття виконавчого провадження від 04 вересня 2020 року ВП № 62951390 за виконавчим листом № 360/2264/20, виданим Луганським окружним адміністративним судом 17 серпня 2020 року, в частині стягнення з боржника: Головного управління Національної поліції в Луганській області виконавчого збору у розмірі 18892,00 гривень; визнано протиправною та скасовано постанову відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про стягнення виконавчого збору від 04 вересня 2020 року ВП № 62951390 за виконавчим листом № 360/2264/20, виданим Луганським окружним адміністративним судом 17 серпня 2020 року, про стягнення з боржника: Головного управління Національної поліції в Луганській області виконавчого збору у розмірі 18892,00 гривень. (а.с. 65-68).
Не погодившись із судовим рішенням, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянтом зазначено, що оскільки виконавчий лист передбачає вчинення певних дій, він носить зобов`язальний характер (немайновий), відтак він не підпадає під дію Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
Посилався на практику Верховного Суду з вищевказаними висновками (а.с. 74-80).
Представники сторін в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції – залишити без змін, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 03 вересня 2020 року на виконання до відповідача надійшла заява ОСОБА_2 про примусове виконання виконавчого листа, виданого Луганським окружним адміністративним судом від 17 серпня 2020 року по справі № 360/2264/20 про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 07 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року (а.с.45-47). 
04 вересня 2020 року державним виконавцем, керуючись вимогами ст. ст. З, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України “Про виконавче провадження”, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62951390 (а.с. 44). 
Пунктом 3 постанови про відкриття виконавчого провадження постановлено стягнути з боржника виконавчий збір/винагороду виконавцю у розмірі 18892,00 грн. 
Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача щодо прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з боржника виконавчого збору.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з посиланням на висновки Верховного Суду, дійшов до переконання, що оскільки виконавчий документ зобов`язує призначити та виплатити нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення, боржником за якою є державний орган, та виплати за судовим рішенням здійснено за рахунок коштів загального фонду «Виплати згідно судових рішень», то у цьому випадку підлягають застосуванню положення Закону України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень”.
При цьому, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та скасував постанову державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. 
05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІ (далі – Закон № 1404-VІІ).
Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, яким  державний  виконавець керується при примусовому  виконанні рішень суду та інших органів (посадових осіб).
Відповідно до ст.1 Закону № 1404-VІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 статті 6 Закону № 1404-VІІ встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Приписами частин п`ятої-шостої статті 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому  статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Відповідно до вимог статті 27 Закону № 1404-VІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (частина 2 статті 27).
 Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Предметом розгляду в цій справі є законність та обґрунтованість постанови державного виконавця в частині стягнення з боржника виконавчого збору.  
Проаналізувавши положення статей 26, 27 Закону № 1404-VIII в аспекті спірних правовідносин суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний зазначити суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню.
У Законі № 1404-VIII передбачено випадки, коли виконавчий збір не стягується (частина п`ята статті 27), а також умову, за якої виконавчий збір не підлягає стягненню (якщо відсутні визначені законом підстави для звільнення від його сплати).
Так, згідно з пунктом 3 частини 5 статті 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір не стягується, зокрема, якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
Відповідно до статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган або державні підприємство, установа, організація.
Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. 
Суд зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 04 вересня 2020 року, рішення суду фактично виконано після відкриття виконавчого провадження.
Згідно з постановою старшого державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від  04 вересня 2020 року ВП № 62951390 за виконавчим листом, виданим Луганським окружним адміністративним судом від 17 серпня 2020 року по справі № 360/2264/20, ГУНП в Луганській області зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження служби з 07 листопада  2015 року по 30 листопада 2017 року.
Отже, виданий виконавчий лист стосується виконання судового рішення, що має зобов`язальний характер, у зв`язку з чим вказані норми Закону №1404-VIII  (пунктом 3 частини 5 статті 27 Закону) до спірних правовідносин не застосовуються. Також, у державного виконавця були відсутні інші підстави, передбачені частиною 5 статті 27 Закону №1404-VIII, не стягувати з боржника виконавчий збір.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №296/2223/17, від 25.06.2019 у справі №712/394/17-а.
Крім того, матеріали справи містять довідку, якою підтверджується, що виплата за судовим рішенням у справі № 360//2264/20 здійснено за рахунок коштів загального фонду КЕКВ 2112.107 «Виплати згідно судових рішень», який відкритого ГУНП, а не за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень” (а.с. 62-63).
Щодо посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду у справі № П/811/1238/17, оскільки нормативно-правове регулювання правовідносин у даній адміністративній справі відрізняється від того, якому надано оцінку Верховним Судом.
Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов до висновку, що Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) діяло на підставі та в межах своїх повноважень, тому вимога позивача, є безпідставною.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова відповідача прийнята правомірно в порядку, у спосіб та в межах наданих законом повноважень та підстави для скасування відсутні.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись статями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                        ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 360/3506/20 – задовольнити. 
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 360/3506/20  – скасувати.
Прийняти нове судове рішення.
Відмовити у задоволені позовних вимог Головного управління Національної поліції в Луганській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправною та скасування постанови начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Пихоніної М.В. про відкриття виконавчого провадження № 62939723 в частині стягнення з боржника Головного управління Національної поліції в Луганській області виконавчого збору у розмірі 18892 гривень.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 13 січня 2021 року.

Суддя-доповідач:                                                                   Е.Г. Казначеєв

Судді                                                                                       І.В. Геращенко 

                                                                                               Г.М. Міронова