ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 січня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/3215/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: 
                                        судді-доповідача  Чумака С.Ю.,
                                                   суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,     

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ноксен» 

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року в адміністративній справі № 340/3215/20 (суддя І інстанції - Пасічник Ю.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ноксен» до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.   Дніпро) (відповідач-1), Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (відповідач-2), Головного управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області (відповідач-3) про визнання протиправними та скасування постанов, 

В С Т А Н О В И В:
ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ноксен»  (далі - позивач, ТОВ «Ноксен») звернулось до суду з позовом та з урахуванням уточнень складу відповідачів та позовних вимог від 27.08.2020 просило:

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 29.07.2020 прийняту старшим державним виконавцем Подільського ВДВС у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Пісною В.С. у виконавчому провадженні № 62672201;

- визнати протиправною та скасувати в частині пункту 2 постанову про закінчення виконавчого провадження від 11.08.2020 прийняту державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.   Дніпро) Улюшевим Б.В. у виконавчому провадженні № 62672201;

- визнати протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Улюшева Б.В. стосовно стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «НОКСЕН» виконавчого збору у розмірі 126031,42 гривень у виконавчому провадженні № 62672201;

- стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НОКСЕН» грошові кошти у розмірі 126031,42 гривень.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. 

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення та прийняти нове, яким позову задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що твердження відповідача-2, з яким погодився суд першої інстанції, про те, що перерахунок коштів відбувся після накладення державним виконавцем арешту на рахунки позивача, не відповідає фактичним обставинам справи. Так, арешт на рахунки позивача накладений 07.08.2020. Позивач перерахував на користь стягувача кошти трьома платежами, при цьому, основна сума боргу 1250000 грн перерахована 07.08.2020 з рахунку позивача незважаючи на те, що державним виконавцем на рахунки були накладені арешти. Вказана обставина, на думку апелянта, спростовує висновки суду про те, що ТОВ «Ноксен» сплатило борг стягувачу, оскільки на рахунки боржника був накладений арешт, що і змусило останнього виконати рішення суду. Разом з цим, за своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення. До вказаного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 540/3203/18 та такий самий висновок відображений і у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 640/8425/19, в якій досліджувалася стаття 27 Закону України «Про виконавче провадження» саме у редакції, яка діє з 28.08.2018 року. На думку скаржника, Законом не заборонено, а навіть прямо передбачено можливість боржнику самостійно виконати рішення після відкриття виконавчого провадження. У спірних правовідносинах рішення суду виконано позивачем самостійно, кошти сплачені безпосередньо на рахунок стягувача. Дії відповідача-2 не призвели до фактичного виконання рішення, кошти не були списані з рахунку позивача на рахунок відповідача-2. Більш того, державним виконавцем не вчинено жодних дій, які б призвели до виконання позивачем рішення. Крім того, скаржник зазначає, що виконавчий збір стягнуто державним виконавцем на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 29.07.2020, однак державний виконавець взагалі не вчинив жодних дій з примусового виконання судового рішення.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

24.07.2020 Ленінським районним судом м. Кіровограда  видано виконавчий лист № 405/3227/19 у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Ноксен» про стягнення грошових коштів в розмірі 1250000 грн, 3% річних за період з 02.04.2019 по 02.05.2019 у розмірі 3082,19 грн, а також судовий збір у розмірі 7232,01 грн. У виконавчому листі зазначено, що судове рішення від 28 листопада 2019 року, яким з ТОВ «Ноксен» стягнуті зазначені суми, набрало законної сили 24 червня 2020 року. (а.с. 187-188).

28.07.2020 вказаний вище виконавчий лист передано стягувачем для примусового виконання до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 118-119).

29.07.2020 постановою державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження № 62672201, а також постановою від 29.07.2020 стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 126031,42 грн (а.с. 121-122, 127).

31.07.2020 постановою державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) виконавчий лист № 405/3227/19 від 24.07.2020 переданий для примусового виконання до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та постановою останнього від 04.08.2020 виконавче провадження прийнято  для примусового виконання (а.с. 141-142, 148-149).

05.08.2020 позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з листом про надання банківських реквізитів для добровільної сплати грошових коштів по виконавчому провадженню №   62672201, на що 05.08.2020 отримав відповідь з реквізитами (а.с. 154, 155).

З метою виконання виконавчого листа № 405/3227/19 від 24.07.2020 платіжними дорученнями від 06.08.2020 № 1253, 1254 позивачем сплачено грошові кошти у розмірі 3082,19 грн і 7232,01 грн та від 07.08.2020 № 1262 у розмірі 1250000 грн (а.с. 167-169).

11.08.2020 постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) виконавче провадження № 62672201 закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Пунктом 2 постанови вирішено забезпечити виконання постанови від 29.07.2020 про стягнення виконавчого збору.  (а.с. 184-186).

Позивач, вважаючи протиправним стягнення виконавчого збору на підставі постанови від  29.07.2020, звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що  часу з моменту видачі виконавчого листа (24.07.2020) та до моменту відкриття виконавчого провадження (29.07.2020) було достатньо часу для того, щоб виконати рішення суду у добровільному порядку, в т.ч. і з`ясувати платіжні реквізити стягувача. Вказані обставини свідчать про фактичне виконання рішення, а не про добровільне його виконання. Таким чином, суд дійшов висновків, що державним виконавцем правомірн, за наявності підстав, передбачених статтею 27 Закону № 1404-VIII, прийнято оскаржену постанову про стягнення виконавчого збору.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

5 жовтня 2016 року набув чинності Закон № 1404-VIII, згідно з яким примусове виконання рішень проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Питання щодо виконавчого збору регулюються статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Станом на час прийняття Закону № 1404-VIII частиною 2 ст. 27 Закону було визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Між тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» № 2475-VIII від 3 липня 2018 року внесені зміни до Закону № 1404-VIII.

Зокрема, у частині 2 статті 27 Закону № 1404-VIII слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінено словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів».

Ці зміни набули чинності 28 серпня 2018 року.

Отже, частина 2 статті 27 Закону № 1404-VIII щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом діяла лише до 28 серпня 2018 року, а після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми яка підлягає стягненню.

Такі зміни, на думку законодавця, повинні стимулювати боржника до добровільного виконання рішень без їх подання для примусового виконання до органів такого виконання.

Апеляційний суд зауважує, що оскільки стягнення виконавчого збору, як окрема виконавча дія, здійснена державним виконавцем після набрання чинності Законом № 1404-VIII, а саме 29 липня 2020 року, то в такому випадку підлягають застосуванню положення саме цього закону, з урахуванням змін, які вносились до законодавства України, станом на час винесення оскарженої постанови, а саме Закону № 2475-VIII від 3 липня 2018 року, який набрав чинності 28 серпня 2018 року.

Так, згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 27 Закону № 1404-VIII (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Як вже зазначалось вище, виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 405/3227/19 від 24.07.2020 відкрито 29.07.2020, а закінчення виконавчого провадження відбулось 11.08.2020 у зв`язку з виконанням рішення суду.

Апеляційний суд зазначає, що часу з моменту набрання законної сили рішенням (24.06.2020) та до моменту відкриття виконавчого провадження (29.07.2020) було достатньо часу для того, щоб виконати рішення суду в добровільному порядку, у тому числі, з`ясувати платіжні реквізити стягувача, проте позивач як боржник цього своєчасно не зробив, що призвело до отримання стягувачем виконавчого листа та подання його для примусового виконання рішення.

Згідно з ч. 9 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 39 Закону № 1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Отже, після набуття чинності змінами до ч. 2 ст. 27 Закону № 1404 стягнення виконавчого збору не пов`язується із фактично стягнутою виконавцем сумою, а обчислюється у відсотках від суми, яка підлягає стягненню. Єдиною підставою нестягнення виконавчого збору є виконання рішення до відкриття виконавчого провадження. При цьому, Закон не ставить стягнення виконавчого збору в такому випадку від способу виконання рішення, зокрема, чи стягнуто суму боргу безпосередньо виконавцем, чи сплачено боржником, а також від того, чи вчинені виконавцем якісь дії по примусовому виконанню рішення і чи призвели вони до його виконання.

Головним у цьому випадку є лише те, коли відбулось виконання - до чи після відкриття виконавчого провадження.

Оскільки у спірних відносинах виконання рішення відбулось після відкриття виконавчого провадження, то виконавчий збір підлягає стягненню з боржника, тобто позивача у цій справі.

Посилання апелянта на положення ч. 3 ст. 40 Закону № 1404 є безпідставними, оскільки остання містить правило поведінки виконавця, коли виконавчий збір не стягнуто, проте у спірних правовідносинах виконавчий збір з ТОВ «Ноксен» стягнутий ще постановою державного виконавця від 29 липня 2020 року, яка є предметом оскарження в цій справі, а тому винесення повторної постанови про стягнення того ж виконавчого збору, на думку суду, є зайвим.

Безпідставними є також і посилання апелянта на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 540/3203/18, оскільки предметом спору у зазначеній справі була постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору, яка прийнята 3 серпня 2018 року, тобто до набуття чинності зазначеними вище змінами у ч. 2 ст. 27 Закону № 1404.

Також не підлягає застосуванню постанова Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 640/8425/19, на яку посилається апелянт, оскільки у вказаній справі інший предмет спору, а саме стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця, а не виконавчого збору. 

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 272, 287, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ноксен» залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року в адміністративній справі № 340/3215/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                  С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                  І.В. Юрко