ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

29 березня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 915/1185/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

секретар судового засідання: Іванов І.В.

за участю представників учасників справи:
від прокуратури - Бондаревський О.М. за посвідченням № 057613 від 22.10.2020 року;
від Фізичної особи-підприємця Ізмана Олега Михайловича, м. Одеса - не з`явився;
від Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, с. Коблеве Березанського району Миколаївської області - не з`явився;
від Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРИА ПЛЮС", м. Одеса - не з`явився;
від Фізичної особи-підприємця Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни, м. Одеса - не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ізмана Олега Михайловича, м. Одеса
на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 04.01.2021 року про відмову у відкритті провадження за позовною заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, м. Миколаїв, суддя Семенчук Н.О., повний текст ухвали складено та підписано 06.01.2021 року
у справі № 915/1185/20
за позовом Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1, м. Миколаїв в інтересах держави
до відповідача-1 Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, с.Коблеве Березанського району Миколаївської області
до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРИА ПЛЮС", м. Одеса
до відповідача-3 Фізичної особи-підприємця Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни, м.Одеса
про визнання незаконними і скасування рішень, визнання недійсними договору оренди землі та договору суборенди земельної ділянки, скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, зобов`язання знести будівлі, -
          ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог прокурора, позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору та ухвали суду першої інстанції.

У жовтні 2020 року Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1, м.Миколаїв в інтересах держави звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, с. Коблеве Березанського району Миколаївської області, Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРИА ПЛЮС", м. Одеса та Фізичної особи-підприємця Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни, м. Одеса про визнання незаконним і скасування рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області № 39 від 23.05.2019 року про затвердження проекту землеустрою та надання Товариству з обмеженою відповідальністю «ТРИА ПЛЮС» земельної ділянки площею 0,1100 га з кадастровим номером 4820982200:12:051:0019 у довгострокову оренду строком на 49 років для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою: проспект Курортний, 7/4, с. Коблеве у межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області; визнання недійсним укладеного 30.05.2019 року між Коблівською сільською радою Березанського району Миколаївської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРИА ПЛЮС» договору оренди земельної ділянки, площею 0,1100 га з кадастровим номером 4820982200:12:051:0019 за адресою: проспект Курортний, 7/4, с.Коблеве у межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області; визнання незаконним і скасування рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області № 67 від 13.02.2020 року про надання Товариству з обмеженою відповідальністю «ТРИА ПЛЮС» дозволу на передачу земельної ділянки площею 0,1100 га з кадастровим номером 4820982200:12:051:0019 в суборенду Фізичній особі-підприємцю Авдєєвій-Акєнтьєвій Марині Володимирівні для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою: проспект Курортний, 7/4, с. Коблеве у межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області; визнання недійсним укладеного 18.02.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРИА ПЛЮС» і Фізичною особою - підприємцем Авдєєвою-Акєнтьєвою Мариною Володимирівною договору суборенди земельної ділянки з кадастровим номером 4820982200:12:051:0019 за адресою: проспект Курортний, 7/4, с. Коблеве у межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області; скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за Авдєєвою-Акєнтьєвою Мариною Володимирівною на нежитлове приміщення № 1 загальною площею 100,3 кв.м. за адресою: проспект Курортний, 7/4, с. Коблеве у межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області (запис від 29.03.2020 року № 36115616); скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за Авдєєвою-Акєнтьєвою Мариною Володимирівною на нежитлове приміщення № 2 загальною площею 221,1 кв. м. за адресою: проспект Курортний, 7/4, с. Коблеве у межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області (запис від 29.03.2020 року № 36115620); скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за Авдєєвою-Акєнтьєвою Мариною Володимирівною на нежитлове приміщення № 3 загальною площею 481 кв.м. за адресою: проспект Курортний, 7/4, с.Коблеве у межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області (запис від 29.03.2020 року № 36115621); зобов`язання Фізичної особи-підприємця Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни знести розташовані на земельній ділянці площею 0,1100 га з кадастровим номером 4820982200:12:051:0019 приміщення 1, загальною площею 100,3 кв.м., приміщення 2 загальною площею 221,1 кв.м., приміщення 3 загальною площею 481 кв.м.; відшкодувати позивачу за рахунок відповідачів судові витрати.
Позовна заява обґрунтована тим, що оскільки рішеннями у справах № 915/1402/16, 915/1844/18, що набули чинності, вже встановлено незаконність розміщення будівель торгівлі по просп. Курортному, 7/4, в с. Коблеве через входження цієї території до пляжної зони прибережної захисної смуги Чорного моря, то і відведення ділянки за цією адресою та з тією ж самою метою в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "ТРИА ПЛЮС", м. Одеса та Фізичній особі-підприємцю Авдєєвій-Акєнтьєвій Марині Володимирівні, м.Одеса грубо та очевидно порушує вимоги водного та земельного законодавства.
Окрім цього, прокурор на підтвердження своїх позовних вимог зазначає, що при відведенні вказаної вище спірної земельної ділянки в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "ТРИА ПЛЮС", м. Одеса також не враховано її функціональне призначення та обмеження щодо використання, встановлені містобудівним законодавством, будівельними нормами, стандартами та правилами. В той же час, прийняття відповідачем-1 рішення від 23.05.2019 року № 39 здійснено протиправно без необхідного погодження органом контролю проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, що в свою чергу, є підставою для визнання його незаконним.
Також позивач вважає, що будівництво Фізичною особою-підприємцем Авдєєвою-Акєнтьєвою Мариною Володимирівною, м. Одеса пляжного торгівельно-розважального комплексу на земельній ділянці з кадастровим номером 4820982200:12:051:0019 здійснено без виданих у встановленому законом порядку містобудівних умов та обмежень, що в свою чергу спричинило скасування органом контролю дозвільних документів на будівництво.
Відтак, вказані вище обставини стали підставою для звернення прокурора з позовом до Господарського суду Миколаївської області у відповідності до вимог ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
06.10.2020 року ухвалою Господарського суду Миколаївської області у справі №915/1185/20, позовну заяву Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1, м. Миколаїв в інтересах держави прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі, запропоновано відповідачам у 15-денний строк від дня отримання ухвали надати суду відзив на позов, роз`яснено інші процесуальні права учасникам справи.
29.12.2020 року до Господарського суду Миколаївської області із позовною заявою третьої особи із самостійними вимогами про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя звернувся Фізична особа-підприємець Ізман Олег Михайлович, м. Одеса, у якій просив суд визнати спільною сумісною власністю Фізичної особи-підприємця Ізмана Олега Михайловича, м. Одеса та Фізичної особи-підприємця Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни, м. Одеса наступне майно: нежитлове приміщення № 1 загальною площею 100,3 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення № 2 загальною площею 221,1 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення №3 загальною площею 481 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 4820982200:12:051:0019, а також просив суд постановити ухвалу про його вступ у якості третьої особи iз самостiйними вимогами на предмет спору у справу № 915/1185/20; постановити ухвалу про прийняття до сумiсного розгляду позовних вимог даної позовної заяви та позовних вимог у справi №915/1185/20.
Третя особа із самостійними позовними вимогами у своїй позовній заяві зазначає про те, що не маючи у даний час фактичних підстав для поділу спільного сумісного майна, вказане вище спірне нерухоме майно було набуто Авдєєвою-Акєнтьєвою Мариною Володимирівною , м. Одеса, як фізичною особою в період перебування у шлюбі із Ізманом Олегом Михайловичем , м. Одеса. На думку заявника, у відповідності до вимог ст. 60 Сімейного кодексу України спірне майно є спільною сумісною власністю та у випадку задоволення позову Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1, гр. Ізмін Олег Михайлович буде позбавлений права володіння, користування та розпорядження своєю частиною спільної сумісної власності у спірному майні.
Крім того, Ізманом Олегом Михайлович , м. Одеса у позові зазначено, що він є Фізичною особою-підприємцем; до своєї дружини - Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни , м. Одеса останній звертається з позовом як до Фізичної-особи підприємця, незважаючи на те, що право власності на спірні будівлі було набуто нею як фізичною особою, а тому спір між ними, як подружжям, належить розглядати разом із вимогами, визначеними у первісному позові Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1, м. Миколаїв поданому до Господарського суду Миколаївської області за правилами господарського судочинства, оскільки позовні вимоги заявника, як третьої особи є взаємопов`язаними із заявленими прокурором вимогами та стосуються одного і того ж самого предмету позову - спірних будівель. При цьому, на думку Ізміна Олега Михайловича , м. Одеса рішення по справі впливає на його права та обов`язки як учасника спільної сумісної власності подружжя, а їх задоволення спричинить позбавлення його права на судовий захист.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 04.01.2021 року у справі №915/1185/20 у відкритті провадження за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Ізмана Олега Михайловича, м. Одеса від 28.12.2020 року (вх. № 16772/20) до Фізичної особи-підприємця Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни, м. Одеса та Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1, м. Миколаїв в інтересах держави про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя - відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позовна заява третьої особи з самостійними позовними вимогами не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, оскільки в даному випадку особисті права з визнання майна спільною сумісною власністю подружжя реалізуються заявником саме як фізичною особою та виникають із сімейних правовідносин, а тому, з огляду на правила ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України та обставини, викладені у позові третьої особи із самостійними вимогами, враховуючи, що між гр. Ізманом Олегом Михайловичем та гр. Авдєєвою-Акєнтьєвою Мариною Володимирівною відсутні господарські відносини та відсутній спір про право, що виникає з відповідних відносин, оскільки заявлений спір виникає із сімейних правовідносин, даний спір непідвідомчий господарському суду та не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, а може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства. Крім того, судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначено, що у відповідності до вимог ст. 180 Господарського процесуального кодексу України вказана заява та первісний позов не виникли з одних правовідносин, не є взаємопов`язаними та їх спільний розгляд не є доцільним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Фізична особа-підприємець Ізман Олег Михайлович, м. Одеса з ухвалою суду першої інстанції не погодився, тому звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд ухвалу Господарського суду Миколаївської області про відмову у відкритті провадження від 04.01.2021 року у справі № 915/1185/20 скасувати, постановити ухвалу про його вступ у якості третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору у справу № 915/1185/20, постановити ухвалу про прийняття до сумісного розгляду позовних вимог позовної заяви про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та первісних позовних вимог у справі № 915/1185/20.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник зазначає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку щодо розгляду його позовних вимог, як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, у порядку цивільного судочинства. 
На думку скаржника, останній звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою саме як суб`єкт підприємницької діяльності до своєї дружини, з якою на даний час шлюб не розірвано, а шлюбні стосунки не припинено, також як суб`єкта підприємницької діяльності, а тому, у відповідності до вимог ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, справу належить розглядати саме за правилами господарського судочинства, з точки зору як суб`єктної, так i предметної пiдсудностi.
Крім того, Фізична особа-підприємець Ізман Олег Михайлович, м. Одеса, стверджує, що Господарський суд Миколаївської області помилково визначив в оскаржуваній ухвалі те, що поданий ним позов та первiсний позов прокурора не виникли з одних правовiдносин, не є взаємопов 'язаними та їx спільний розгляд не є доцiльним.
З цього приводу скаржник, посилаючись на наявність у нього права сумісної власності, як титульного володільця, зазначає, що у даному випадку він просить визнати сумісною власністю подружжя саме те майно, яке за розсудом позивача за первiсним позовом підлягає знесенню, тож взаємопов`язаність даних позовних вимог iз його позовними вимогами випливає, виходячи з предмету первiсного позову.
Разом з тим, на думку заявника, задоволення позовних вимог щодо знесення спiрних будівель буде мати наслiдком не тiльки позбавлення його права власностi на спiрний об`єкт як учасника спiльної сумiсної власностi подружжя, а й виключення права на заявлення відповідних позовних вимог у подальшому в межах будь-якого судочинства, у зв`язку із вiдсутнiстю предмета спору - спiрних будiвель. 
З огляду на наведене вище, з метою захисту та визнання права власності скаржника на спiльне майно подружжя, останній зазначає, що вимушений звернутись до суду з самостійними позовними вимогами, як третя особа та оскаржувати в апеляцiйному порядку ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 04.01.2021 року у справі №915/1185/20.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.02.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Ізмана Олега Михайловича, м. Одеса на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 04.01.2021 року у справі № 915/1185/20, справу призначено до судового розгляду.
15.03.2021 року поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду, від Миколаївської обласної прокуратури, м. Миколаїв надійшов відзив (вх. № 590/21/Д2), у якому прокурор зазначає, що підстави для задоволення апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Ізмана Олега Михайловича, м. Одеса на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 04.01.2021 року у справі № 915/1185/20 відсутні. Відзив колегією суддів долучено до матеріалів справи.
У відзиві прокурор зауважує, що вимоги, викладені апелянтом в апеляційній скарзі є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки з огляду на вимоги ст. 125 Конституції України, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ст. 2, 20 Господарського процесуального кодексу України, у даному випадку, вимоги третьої особи із самостійними вимогами - Фізичної особи-підприємця Ізмана Олега Михайловича, м. Одеса не можуть бути розглянуті за правилами господарського судочинства.
Прокурор, посилаючись також на норми Сімейного кодексу України, а саме на ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 60, наполягає на тому, що особисті права з визнання майна спільною сумісною власністю подружжя реалізуються особою саме як фізичною особою та виникають із сімейних правовідносин. Відтак, суд першої iнстанції дiйшов обґрунтованого висновку щодо вiдмови у вiдкриттi провадження за позовом Фізичної особи-підприємця Ізмана Олега Михайловича, м. Одеса про визнання нерухомого майна спiльною власнiстю подружжя.
На думку позивача, з твердженням скаржника щодо взаємопов`язаностi поданого ним позову та первiсного позову у цiй справi також не можна погодитися з огляду на те, що аналіз норм ч. 5 ст. 49 та ст. 180 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що позовна заява третьої особи є матеріально-правовою вимогою до позивача за первісним позовом, задоволення якого унеможливлює задоволення вимог позивача, взаємопов`язанiсть цих позовiв виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин. Проте, як зазначив у відзиві прокурор, позовна заява Фізичної особи-підприємця Ізмана Олега Михайловича, м. Одеса за своїм змiстом адресована Авдєєвій-Акєнгьєвій Марині Володимирівні, а заступник керiвника Миколаївської мiсцевої прокуратури № 1, в силу ст. 45 Господарського процесуального кодексу України є неналежним вiдповiдачем.
Разом з тим, прокурор Миколаївської обласної прокуратури, м. Миколаїв звернув увагу колегії Південно-західного апеляційного господарського суду на ту обставину, що спiрнi правовiдносини за позовом прокурора стосуються незаконностi набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРИА ПЛЮС", м. Одеса та Фізичною особою-підприємцем Авдєєвою-Акєнтьєвою Мариною Володимирівною, м. Одеса речових прав на земельну дiлянку прибережної захисної смуги Чорного моря та оформлення права власностi на нерухомiсть, яка побудована на цiй землі, проте, пiдставою позову Фізичної особи-підприємця Ізмана Олега Михайловича, м. Одеса є належнiсть спiрного майна до спiльної сумiсної власностi подружжя.
Відтак, на думку прокурора, підстави для задоволення вимог, викладених Фізичною особою-підприємцем Ізманом Олегом Михайловичем, м. Одеса у поданій до Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційній скарзі - відсутні.
Фізична особа-підприємець Авдєєва-Акєнтьєва Марина Володимирівна, м. Одеса, Коблівська сільська рада Березанського району Миколаївської області, с. Коблеве Березанського району Миколаївської області та Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРИА ПЛЮС", м. Одеса своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзиви на апеляційну скаргу не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.
В судовому засіданні представник прокуратури Миколаївської області, м. Миколаїв проти задоволення вимог, викладених в апеляційній скарзі Фізичної особи-підприємця Ізмана Олега Михайловича, м. Одеса заперечував, просив суд оскаржувану ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 04.01.2021 року у справі № 915/1185/20 про відмову у відкритті провадження залишити без змін.
Інші учасники справа в судове засідання не з`явились, будь-яких клопотань до суду апеляційної інстанції не надали, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи поштові повідомлення про вручення ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття та призначення справи до розгляду. Крім того з метою належного повідомлення учасників справи про дату та час розгляду апеляційної скарги 19.03.2021 року на офіційному сайті Південно-західного апеляційного господарського суду було розміщено відповідне повідомлення.
Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників інших учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Заслухавши пояснення присутнього учасника судового процесу, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з правових норм, які підлягають застосуванню, судова колегія вважає що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Ізмана Олега Михайловича, м.Одеса не потребує задоволення, а ухвала Господарського суду Миколаївської області від 04.01.2021 року у справі № 915/1185/20 про відмову у відкритті провадження відповідає вимогам чинного процесуального законодавства України, і відсутні підстави для її скасування, виходячи з наступного. 

Господарським судом Миколаївської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

01.10.2020 року до Господарського суду Миколаївської області надійшла позовна заява Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1, м. Миколаїв в інтересах держави до Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, с. Коблеве Березанського району Миколаївської області, Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРИА ПЛЮС", м. Одеса та Фізичної особи-підприємця Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни, м. Одеса про визнання незаконним і скасування рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області № 39 від 23.05.2019 року про затвердження проекту землеустрою та надання Товариству з обмеженою відповідальністю «ТРИА ПЛЮС» земельної ділянки площею 0,1100 га з кадастровим номером 4820982200:12:051:0019 у довгострокову оренду строком на 49 років для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою: проспект Курортний, 7/4, с. Коблеве у межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області; визнання недійсним укладеного 30.05.2019 року між Коблівською сільською радою Березанського району Миколаївської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРИА ПЛЮС» договору оренди земельної ділянки, площею 0,1100 га з кадастровим номером 4820982200:12:051:0019 за адресою: проспект Курортний, 7/4, с.Коблеве у межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області; визнання незаконним і скасування рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області № 67 від 13.02.2020 року про надання Товариству з обмеженою відповідальністю «ТРИА ПЛЮС» дозволу на передачу земельної ділянки площею 0,1100 га з кадастровим номером 4820982200:12:051:0019 в суборенду Фізичній особі - підприємцю Авдєєвій-Акєнтьєвій Марині Володимирівні для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою: проспект Курортний, 7/4, с. Коблеве у межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області; визнання недійсним укладеного 18.02.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРИА ПЛЮС» і Фізичною особою-підприємцем Авдєєвою-Акєнтьєвою Мариною Володимирівною договору суборенди земельної ділянки з кадастровим номером 4820982200:12:051:0019 за адресою: проспект Курортний, 7/4, с.Коблеве у межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області; скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за Авдєєвою-Акєнтьєвою Мариною Володимирівною на нежитлове приміщення № 1 загальною площею 100,3 кв.м. за адресою: проспект Курортний, 7/4, с. Коблеве у межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області (запис від 29.03.2020 року № 36115616); скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за Авдєєвою-Акєнтьєвою Мариною Володимирівною на нежитлове приміщення № 2 загальною площею 221,1 кв.м. за адресою: проспект Курортний, 7/4, с. Коблеве у межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області (запис від 29.03.2020 року № 36115620); скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за Авдєєвою-Акєнтьєвою Мариною Володимирівною на нежитлове приміщення № 3 загальною площею 481 кв.м. за адресою: проспект Курортний, 7/4, с.Коблеве у межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області (запис від 29.03.2020 року № 36115621); зобов`язання Фізичної особи-підприємця Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни знести розташовані на земельній ділянці площею 0,1100 га з кадастровим номером 4820982200:12:051:0019 приміщення 1, загальною площею 100,3 кв.м., приміщення 2 загальною площею 221,1 кв.м., приміщення 3 загальною площею 481 кв.м.
Позовні вимоги ґрунтуються на таких обставинах:
- рішенням Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області № 39 від 23.05.2019 року затверджено проект землеустрою, вилучено із земель, не наданих у власність та користування, та передано Товариству з обмеженою відповідальністю «ТРИА ПЛЮС» земельну ділянку площею 0,1100 га з кадастровим номером 4820982200:12:051:0019 у довгострокову оренду строком на 49 років для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою: проспект Курортний, 7/4, с. Коблеве у межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області;
- на підставі вказаного вище рішення, між Коблівською сільською радою Березанського району Миколаївської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРИА ПЛЮС» укладено договір оренди земельної ділянки, площею 0,1100 га з кадастровим номером 4820982200:12:051:0019, державну реєстрацію права оренди здійснено 05.06.2019 року;
- рішенням Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області № 67 від 13.02.2020 року про надання Товариству з обмеженою відповідальністю «ТРИА ПЛЮС» дозволу на передачу земельної ділянки площею 0,1100 га з кадастровим номером 4820982200:12:051:0019 в суборенду Фізичній особі - підприємцю Авдєєвій-Акєнтьєвій Марині Володимирівні було передано в суборенду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою: проспект Курортний, 7/4, с. Коблеве у межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області на 46 років без зміни істотних умов договору і цільового використання цієї земельної ділянки;
- у відповідності до вказаного вище рішення, відповідач-2 та відповідач-3 18.02.2020 року підписали договір суборенди земельної ділянки з кадастровим номером 4820982200:12:051:0019, який зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.03.2020 року № 35766835;
- за результатами розгляду позовів Миколаївської місцевої прокуратури № 1 у справах №№915/1402/16, 915/1844/18, предметом яких була законність видачі Товариству з обмеженою відповідальністю «ТРИА ПЛЮС», м. Одеса чотирьох свідоцтв про право власності на торгівельно-розважальний комплекс по просп. Курортному, 7/4 у с. Коблеве, встановлено, що будівництво та обслуговування будівель торгівлі по просп. Курортному, 7/4 в с. Коблеве не відповідає закону й суперечить вимогам земельного та водного законодавства;
- у вказаних вище справах, суди дійшли висновку, що право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИА ПЛЮС», м. Одеса на нерухоме майно за вказаною адресою виникло незаконно не лише через відсутність належних дозвільних документів на початок будівельних робіт та введення в експлуатацію, а й через будівництво об`єктів у межах пляжної зони Чорного моря, на яку згідно з ч. 3 ст. 62 Земельного кодексу України, ч. 3 ст. 90 Водного кодексу України поширюється заборона будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних;
- відтак, на думку прокурора, відведення спірної ділянки в оренду, з подачею її в подальшому в суборенду, грубо та очевидно порушує вимоги водного та земельного законодавства;
- крім того, матеріали з проекту землеустрою щодо відведення в оренду ділянки з кадастровим номером 4820982200:12:051:0019 та місце її розташування додатково містять самостійні правові підстави для визнання оскаржуваного рішення Коблівської сільської ради №39 незаконним та його скасування, оскільки у даному проекті відсутнє погодження Управління екології та природних ресурсів Миколаївської облдержадміністрації;
- поряд із зазначеним вище, Миколаївською місцевою прокуратурою № 1 також встановлено незаконність забудови Фізичною особою - підприємцем Авдєєвою-Акєнтьєвою Мариною Володимирівною, м. Одеса спірної земельної ділянки, оскільки остання здійснена без виданих у встановленому законом порядку містобудівних умов та обмежень, що у свою чергу спричинило скасування органом контролю дозвільних документів на будівництво;
- прокурор звернув увагу суду на ту обставину, що будівлі пляжного торгівельно-розважального комплексу, зареєстрованого по просп. Курортному, 7/4А в с. Коблеве, але фактично побудованого по просп. Курортному, 7/4, нерозривно пов`язані зі спірною земельною ділянкою, незважаючи навіть на те, що рішення про зміну адреси з просп. Курортний, 7/4 на просп. Курортний, 7/4А Коблівською сільською радою не приймалось, а юридична адреса - просп. Курортний, 7/4А в с. Коблеве жодному нерухомому майну не присвоювалась.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 06.10.2020 року у справі №915/1185/20, позовну заяву Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1, м. Миколаїв в інтересах держави прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі, запропоновано відповідачам у 15-денний строк від дня отримання ухвали надати суду відзив на позов, роз`яснено інші процесуальні права учасникам справи.
Фізична особа-підприємець Ізман Олег Михайлович, м. Одеса, 29.12.2020 року, звернувся до Господарського суду Миколаївської області із позовною заявою третьої особи із самостійними вимогами про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, у якій просив суд визнати спільною сумісною власністю фізичної особи-підприємця Ізмана Олега Михайловича, м. Одеса та Фізичної особи-підприємця Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни, м. Одеса наступне майно: нежитлове приміщення № 1 загальною площею 100,3 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення № 2 загальною площею 221,1 кв.м, розташоване за адресою: Миколаївська обл., Березанський район, с.Коблеве, проспект Курортний, 7/4А; нежитлове приміщення №3 загальною площею 481 кв.м, розташоване за адресою: Миколаївська обл., Березанський район, с.Коблеве, проспект Курортний, 7/4А, які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 4820982200:12:051:0019, а також просив суд постановити ухвалу про його вступ у якості третьої особи iз самостiйними вимогами на предмет спору у справу № 915/1185/20; постановити ухвалу про прийняття до сумiсного розгляду позовних вимог даної позовної заяви та позовних вимог у справi №915/1185/20.
Позовна заява третьої особи із самостійними вимогами - Ізмана Олега Михайловича , м. Одеса ґрунтується на таких обставинах:
- фізична особа-підприємець Ізман Олег Михайлович, м. Одеса є чоловіком Фізичної особи-підприємця Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни, м. Одеса, шлюб не розірвано та не припинено фактичні шлюбні відносини на дату подання позову третьої особи із самостійними позовними вимогами, має статус суб`єкта підприємницької діяльності;
- предметом спору у справі № 915/1185/20 за позовом Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1, м. Миколаїв в інтересах держави, на думку заявника, виступає майно, набуте ним у шлюбі з відповідачем-3;
- завник вважає, що у даному випадку його позовнi вимоги є взаємопов`язаними iз заявленими позовними вимогами прокурора, стосуються одного й того самого предмету позову - спiрних будiвель, вiдповiдно, рiшення по справi впливає на його права та обов`язки як учасника спiльної сумiсної власностi подружжя, а їx задоволення буде наслiдком позбавлення заявника такого права на спiльну сумiсну власнiсть подружжя, та позбавлення його права на судовий захист таких прав.
- також, Фізична особа-підприємець Ізман Олег Михайлович, м. Одеса вважає, що задоволення первiсноrо позову в частинi знесення спiрних будiвель повнiстю виключає заявлення ним вiдповiдних позовних вимог в подальшому;
- заявник звертає увагу суду на ту обставину, що ним позов заявлений до Фiзичної особи-пiдприємця Авдєєвої-Акентьєвої Марини Володимирiвни, м. Одеса не звертаючи увагу на той факт, що спiрнi будiвлi належать iй як фiзичнiй особi;
- посилаючись на низку норм Цивільного та Сімейного кодексів України, заявник просить суд розглядати позовні вимоги за даним позовом як позовні вимоги про визнання права власності.
На підтвердження своїх позовних вимог, Фізична особа-підприємець Ізман Олег Михайлович, м. Одеса надав до суду першої інстанції копії: паспорту громадянина України, виданого на ім`я Ізмана Олега Михайловича , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний номер; свідоцтва про державну реєстрацію Фізичної особи-підприємця від 30.05.2001 року №25560170000032495 на ім`я Ізмана Олега Михайловича; свідоцтво про одруження від 24.09.2004 року, виданого Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси.
          Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 04.01.2021 року у справі №915/1185/20 у відкритті провадження за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Ізмана Олега Михайловича, м. Одеса від 28.12.2020 року (вх. № 16772/20) до Фізичної особи-підприємця Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни, м. Одеса та Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1, м. Миколаїв в інтересах держави про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя - відмовлено. 
          
          Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

          Досліджуючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі № 915/1185/20, судова колегія зазначає, що предметом апеляційного перегляду є наявність або відсутність підстав для відмови судом першої інстанції у відкритті провадження за позовною заявою третьої особи, що заявляє самостійні вимоги у справі.
          Крім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що апеляційним судом оскаржувана ухвала Господарського суду Миколаївської області від 04.01.2021 року у справі № 915/1185/20 переглядається лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги скаржника. 
          Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
          Відповідно до ст. 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
          Згідно зі ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.
          Водночас, колегія суддів зазначає, що наявність у фізичної особи статусу суб`єкта господарювання не означає, що усі правовідносини з її участю є господарськими. Так, неодмінними ознаками господарської діяльності є сфера суспільного виробництва з метою задоволення не власних потреб виробника, а інших осіб, поєднання приватного інтересу, наприклад, в одержанні прибутку та публічних інтересів суспільства в особі широкого кола споживачів.
З вимог ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч. 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:
1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;
2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;
3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;
4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;
5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;
6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;
7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;
8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;
9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;
10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;
11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;
12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;
13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;
14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;
15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання;
16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець;
17) справи, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів, укладених у рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійних договорів, крім спорів, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Таким чином, аналіз вказаних вище норм процесуального закону призводить до висновку, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
          Як вбачається з матеріалів справи, третя особа із самостійними позовними вимогами - Фізична особа-підприємець Ізман Олег Михайлович, м. Одеса, вказує саме на наявність його частки у спільному сумісному майні подружжя, яке складається з нежитлового приміщення № 1 загальною площею 100,3 кв.м, нежитлового приміщення № 2 загальною площею 221,1 кв.м., нежитлового приміщення № 3 загальною площею 481 кв.м., розташованих за адресою: Миколаївська обл., Березанський район, с. Коблеве, проспект Курортний, 7/4А, на земельній ділянці з кадастровим номером 4820982200:12:051:0019. Тобто, заявник обґрунтовує позовні вимоги порушенням його права на спірне майно, що належить йому на праві спільної сумісної власності, регламентованому нормами ст. 60, 63, 65 Сімейного Кодексу України, а тому вважає, що такий спір має відноситись до юрисдикції господарського суду.
          Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального Кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Отже, під час визначення юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, обставин у справі, суб`єктного складу правовідносин.
Згідно із ч. 1, 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.
Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України).
Водночас правовідносини щодо спільної сумісної власності регулюються, зокрема, приписами Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.
А саме, відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
За загальним підходом, закріпленим у ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Звідси ст. 60 Сімейного кодексу України містить презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільної сумісної власності на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування такої презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Частиною 1 ст. 61 Сімейного кодексу України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Разом з тим, згідно із ч. 1,2 ст. 52 Цивільного кодексу України, фізична особа -підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення; фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю чоловіка, дружини є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
З огляду на що Верховний Суд у постанові від 18.05.2018 року у справі № 6-1327цс15 та постанові від 23.10.2019 року у справі № 2-1316/12 надав правовий висновок, що майно фізичної особи-підприємця, яке придбане за кошти від своєї діяльності підприємця і не в інтересах сім`ї та використовується в його підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність відповідно до ст. 57 Сімейного кодексу України, а не як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст. 60, 61 Сімейного кодексу України.
Отже, враховуючи, що предметом захисту в даному спорі за заявою третьої особи з самостійними вимогами є право спільної сумісної власності фізичної особи - підприємця, такий спір є приватноправовим і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. 
У даному випадку для розгляду справи щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя щодо спірного майна не має значення суб`єктний склад сторін правовідносин у розумінні наявності статусу фізичної особи чи Фізичної особи-підприємця, оскільки це не змінює його належність до приватноправових спорів.
Таким чином, позиція скаржника, викладена ним в апеляційній скарзі що справа №915/1185/20 нібито повинна розглядатися за правилами господарського судочинства відхиляється колегією суддів з огляду на зазначені вище обставини.
Аналогічну позицію було викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.03. 2020 року у справі № 909/52/19.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 05.11.2020 року у справі № 912/837/19 також висловив принципову позицію про те, що спір щодо правового режиму майна подружжя не підлягає вирішенню за правилами господарського судочинства.
Отже, судом першої інстанції на підставі встановлених ним обставин справи правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують та є безпідставними, оскільки заявлений третьою особою із самостійними вимогами щодо предмета спору позов не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, а має розглядатися за правилами Цивільного процесуального кодексу України.
Разом з наведеним вище, апеляційний суд зазначає, що місцевий господарський суд вірно дійшов висновку про те, що позовна заява Фізичної особи-підприємця Ізмана Олега Михайловича, м. Одеса та первісний позов не виникли з одних правовідносин, не є взаємопов`язаними та їх спільний розгляд не є доцільним з огляду на приписи ст. 180 Господарського процесуального кодексу України, оскільки такий позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення поданого позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. При цьому, взаємна пов`язаність позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за ними можуть зараховуватись. 
Таким чином, судова колегія зазначає, що у процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем, третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору. При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.
Як убачається з матеріалів справи, спір між сторонами за первісним позовом виник із земельних відносин, а саме з підстав набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРИА ПЛЮС", м. Одеса та Фізичною особою-підприємцем Авдєєвою-Акєнтьєвою Мариною Володимирівною, м. Одеса речових прав на земельну ділянку. Що розташована в прибережній захисній смузі Чорного моря та оформлення права власності на нерухомість, яка побудована на цій землі і які не стосуються прав і обов`язків третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору.
Відтак, оскільки заявлений Фізичною особою-підприємцем Ізманом Олегом Михайловичем, м. Одеса позов не взаємопов`язаний з первісним позовом, адже вимоги за цим позовом виникли з інших правовідносин, які відповідно врегульовані нормами сімейного та цивільного права, це унеможливлює його спільний розгляд з первісним позовом. 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі № 916/542/18, від 27.01. 2021 року у справі № 908/1688/20.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 175 і п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського кодексу України господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, а відкрите провадження у справі підлягає закриттю, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 року зазначено, що право на суд може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", п. 1 ст. 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за судом.
Отже, зважаючи на те, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою та кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України"), колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, викладеному в оскаржуваній ухвалі від 04.01.2021 року у справі № 915/1185/20, що вимоги заявника у даному випадку не можуть розглядатися за правилами господарського судочинства, відтак суду у відкритті провадження належить відмовити.
Крім того, судова колегія наголошує на тому, що відмова у відкритті провадження за правилами господарського судочинства позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, не перешкоджає такій особі зверненню з нею до суду в порядку цивільного судочинства. Проте, право особи подати такий позов може бути реалізовано лише за умови дотримання вимог процесуального законодавства. 
Колегія суддів вимоги, викладені скаржником в резолютивній частині скарги про постановлення апеляційним судом ухвал про вступ Фізичної особи-підприємця Ізмана Олега Михайловича, м. Одеса у якості третьої особи iз самостiйними вимогами на предмет спору у справі № 915/1185/20 та про прийняття до сумiсного розгляду позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору з первісними позовними вимогами у справi № 915/1185/20 не розглядає, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. 
З урахуванням вказаної вище норми процесуального права судова колегія наголошує, що вирішення викладених скаржником в резолютивній частині апеляційної скарги вимог є виключною дискрецією суду першої інстанції, який, за наявності правових підстав, до початку розгляду справи по суті, може дійти висновку про доцільність відкриття провадження у справі за позовними вимогами третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, та ухвалити відповідне процесуальне рішення. В даному випадку, з цих вимог, суд першої інстанції прийняв ухвалу, яка оскаржена в апеляційному порядку і є предметом апеляційного перегляду по даній справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду приходить до висновку, що ухвала Господарського суду Миколаївської області від 04.01.2021 року у справі № 915/1185/20 прийнята з дотриманням господарського процесуального закону, а доводи скаржника про порушення судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваної ухвали в апеляційному порядку та задоволення не потребують. 
За таких обставин оскаржувана ухвала Господарського суду Миколаївської області від 04.01.2021 року у справі № 915/1185/20 зміні чи скасуванню не підлягає.
У відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за перегляд оскаржуваної ухвали в суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 180, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ізмана Олега Михайловича, м. Одеса на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 04.01.2021 року у справі №915/1185/20 залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 04.01.2021 року у справі № 915/1185/20 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.
Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 29.03.2021 року. 
Повний текст постанови складено 30 березня 2021 року.

Головуючий суддя 	Г.І. Діброва	
Судді 	Н.М. Принцевська	
 	А.І. Ярош