ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" лютого 2021 р.           Справа№ 911/1235/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Хрипуна О.О.
суддів:            Чорногуза М.Г. 
          Агрикової  О.В. 

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2020
(повний текст рішення складено 13.07.2020)
у справі № 911/1235/20 (суддя Чонгова С.І.)
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітістейтсервіс"
про стягнення 3 981,08 грн.

                                                      ВСТАНОВИВ:

АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до ТОВ "Сітістейтсервіс" про стягнення 3 981,08 грн за прострочення виконання зобов`язань по договору № 1352/16-ТЕ-17 від 21.12.2015, з яких: 2 231,23 грн основної заборгованості, 726,92 грн пені, 272,48 грн 3% річних та 750,45 грн інфляційних втрат.
Рішенням Господарського суду Київської області від 13.07.2020 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 2 231,23 грн основного боргу, 306,16 грн пені, 232,61 грн 3% річних, 750,45 грн інфляційних втрат, а також 2 102,00 грн витрат, понесених на оплату позову судовим збором. В частині стягнення 39,87 грн 3 % річних та 420,76 грн пені відмовлено.
Частково відмовляючи в задоволенні позову, місцевий господарський суд дійшов висновку, що нараховані неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти, згідно ч. 3 ст. 7 вказаного Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", підлягають списанню з дня набрання чинності вказаним Законом. 
Не погодившись з рішенням, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, зокрема ст. 1 - 3, 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" та ст. 598 - 599 ЦК України, просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2020 у справі № 911/1235/20 в частині відмовлених позовних вимог, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги АТ "НАК "Нафтогаз України" до ТОВ "Сітістейтсервіс" про стягнення 39,87 грн 3% річних та 420,76 грн пені задовольнити повністю, відшкодувати за рахунок відповідача понесені АТ "НАК "Нафтогаз України" судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги у розмірі 3 153,00 грн.
За твердженням скаржника, матеріали справи не містять доказів того, що позивач є теплопостачальною організацією та що включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а відтак застосування ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є неправомірним.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2020 у справі № 911/1235/20 та призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідач не скористався правом надати відзив на апеляційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України".
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 21.12.2015 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальник) та ТОВ "Сітістейтсервіс" (споживач) був укладений договір № 1352/16-ТЕ-17 постачання природного газу, на умовах якого постачальник зобов`язався передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору. 
Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2 договору). 
Постачальник передає споживачу з 01.01.2016 по 31.03.2016 (включно) газ обсягом 90 тис.куб.м., у тому числі по місяцях січень -  30 тис.куб.м.; лютий - 30 тис.куб.м.; березень - 30 тис.куб.м. Обсяги газу, що планується передати за цим договором повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, викладених в п. 1.2 цього договору (п. 2.1, 2.1.1 договору).
Відповідно до п. 5.1 договору, регульована ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України) на природний газ, який постачається за цим договором, в період з 01.01.2016 по 31.03.2016 (включно) встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758.
Згідно із п. 5.2 договору, ціна за 1000 куб м. газу за цим договором в період з 01.01.2016 по 31.03.2016 (включно) для підприємств, які приєднані до газорозподільних мереж, становить 1 770,74 грн, крім того: - збір у вигляді цільової надбавки до ціни на природний газ 2%; - податок на додану вартість за ставкою 20%. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 1 806,15 грн, крім того ПДВ 20% - 361,23 грн, всього з ПДВ 2 167,38 грн.
Пунктом 6.1 договору передбачено, що оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступним за місяцем поставки газу.
Відповідно до п. 8.2 договору у разі невиконання споживачем пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 до 31.03.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 12.1 договору).
Додатковою угодою № 1 від 31.12.2015 сторони погодили, зокрема, п. 5.1 та п. 5.2 договору викласти в новій редакції, за якою регульована ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу відповідно до Податкового кодексу України) на природний газ, який постачається за цим договором, в період з 01.01.2016 по 31.03.2016 (включно) встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758. Тарифи на транспортування природного газу магістральними трубпроводами ПАТ "Укртрансгаз" установлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), і є обов`язковими за цим договором з моменту введення їх в дію. Ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором в період з 01.01.2016 по 31.03.2016 (включно) для підприємств, які приєднані до газорозподільних мереж, становить 1770,74 грн, крім того податок на додану вартість 20%. До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ "Укртрансгаз" - 197,5 грн, крім того ПДВ -20% всього ПДВ - 237,00 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 1 968,24 грн, крім того ПДВ 20%, всього ПДВ 2 361,89 грн.
Додатковою угодою № 3 від 31.03.2016 сторони погодили зміни, зокрема, до п. 5.1, п. 5.2 договору, за якими регульована ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) на природний газ, який постачається за цим договором, в період з 01.04.2016 по 30.04.2016 (включно) встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2016 № 234. Ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором в період з 01.04.2016 по 30.04.2016 (включно) для підприємств, які приєднані до газорозподільних мереж, становить 1 770,74 грн, крім того податок на додану вартість 20%. Всього до сплати з ПДВ 2 124,89 грн. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Відповідно до п. 12 договору, в редакції додаткової угоди № 3 від 31.03.2016, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 по 30.04.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.
Додатковою угодою № 4 від 30.04.2016 до договору, сторони погодили зміни, зокрема до п. 5.1 та п. 5.2 договору, за якими регульована ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) на природний газ, який постачається за цим договором, в період з 01.05.2016 встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 № 315. Ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором в період з 01.05.2016 становить 4 942,00 грн, крім того податок на додану вартість 20%. Всього до сплати з ПДВ 5 930,40 грн.
Крім того, додатковою угодою № 4 від 30.04.2016 п. 8.2 договору та викладено у новій редакції, за якою у разі невиконання споживачем умов п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 21 % річних від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
Також даною додатковою угодою сторонами було внесено зміни щодо строку дії договору, а саме строк дії договору зазначено: з 01.01.2016 до 30.09.2016 (включно).
Додатковою угодою № 5 від 15.08.2016 до договору сторони погодили зміни, зокрема, до п. 8.2 договору, за якими у разі прострочення споживачем оплати згідно з п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.
Місцевим господарським судом також встановлено та вбачається з матеріалів справи, а саме, з актів приймання-передачі природного газу за період січень - вересень 2016 року постачальник передав споживачу природного газу на загальну суму 424 805,01 грн, а відповідач сплачував за газ з порушенням строків оплати, встановлених договором (докази оплати містяться в матеріалах справи), заборгованість за поставлений за договором газ становить 2 231,23 грн.
Матеріалами справи підтверджуються вимоги позивача в частині стягнення 2 231,23 грн основного боргу за поставлений природний газ.
Позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 272,48 грн за період з 16.02.2016 по 24.02.2016; з 15.03.2016 по 20.03.2016; з 30.06.2016 по 04.07.2016; з 26.07.2016 по 07.08.2016; з 26.08.2016 по 06.09.2016; з 27.09.2016 по 11.10.2016; з 26.10.2016 по 19.02.2020 та збитки від інфляції у розмірі 750,45 грн за період з 26.10.2016 по 31.01.2020.
Також, позивачем заявлені вимоги про стягнення пені у розмірі 726,92 грн за період з 16.02.2016 по 24.02.2016; з 15.03.2016 по 20.03.2016; з 30.06.2016 по 04.07.2016; з 26.07.2016 по 07.08.2016; з 26.08.2016 по 06.09.2016; з 27.09.2016 по 11.10.2016; з 26.10.2016 по 25.04.2017.
Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).
Відповідно до 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 01.07.2016 неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості (ч. 1).
На заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
Частина 3 ст. 7 наведеного Закону про врегулювання заборгованості за спожитий природний газ є нормою прямої дії, а, відтак, її застосування до споживачів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов поряд з їх обов`язком щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ у строк до набрання чинності 30.11.2016 цим Законом. При цьому, виконання даної норми не залежить від факту включення підприємства-споживача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки в силу ч. 1 ст. 58 Конституції України зазначений Закон не має зворотної дії в часі, не поширюється на правовідносини з розрахунків за поставлений природний газ, які проведено до набрання ним чинності, а визначає порядок врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, що не була погашена боржниками станом на 30.11.2016.
Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 3 статті 7 Закону викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №  927/1152/16, від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16, від 29.01.2018 у справі № 904/10745/16 та від 23.01.2018 у справі № 914/3131/15.
Отже, частиною 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановив заборону на нарахування боржникам (споживачам) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до набрання чинності цим Законом.
Верховний Суд у постанові від 15.03.2018 у справі № 904/10736/16 вказав, що висновки судів про відмову у задоволенні позову про стягнення з відповідача, як споживача природного газу для виробництва теплової енергії, спірних сум пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму основного боргу за поставлений позивачем природний газ, який було погашено споживачем на момент набрання чинності 30.11.2016 Законом, є обґрунтованими, узгоджуються з принципом "належного урядування" державою у законодавчій сфері та гарантують право відповідачу на мирне володіння його майном.
Водночас, у Верховний Суд у постанові від 22.02.2018 у справі №   922/4355/14 вказав, що для правильного застосування положень Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII, судами повинно бути встановлено, відбулося чи не відбулося погашення основної заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом від 03.10.2016 № 1730-VIII, а саме до 30.11.2016.
Якщо заборгованість погашено до набрання чинності Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII, тоді положення статей 1, 2, 3 вказаного Закону не застосовуються. Відтак не потребує доведення доказ включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, у зв`язку з припиненням зобов`язань щодо їх сплати, на підставі частини третьої статті 7 Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII.
Якщо у теплопостачальних та теплорегулюючих організацій залишилася заборгованість перед постачальником природного газу за спожитий природний газ після набрання чинності Законом від 03.10.2016 № 1730-VIII, до таких підприємств застосовується положення статей 1, 2, 3, 5 Закону від 03.10.2016 №   1730-VIII, де статтею 3 цього Закону встановлено порядок участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.
Водночас, у справі, яка розглядається, як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідачем погашено певну суму заборгованості за поставлений природний газ до набрання чинності Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII, тобто до 30.11.2016. І ця обставина має істотне значення для прямого застосування частини третьої статті 7 Закону від 03.10.2016 № 1730-VIII.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів також враховує, що договір № 1352/16-ТЕ-17 від 21.12.2015 було укладено відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" та постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)", а в п. 1.2 договору вказано, що газ, який поставляється за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню; відповідач сплатив суму заборгованості до набрання чинності вищезазначеним законом, отже, нараховані на цю суму неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти, згідно ч. 3 ст. 7 вказаного Закону, підлягають списанню з дня набрання чинності вказаним Законом (30.11.2016).
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).
Скаржником не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог та тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Колегія суддів також зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня  2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників судового процесу колегія судів з урахуванням п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.
За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог в частині стягнення 39,87 грн 3% річних та 420,76 грн пені відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.
З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України,  Північний апеляційний господарський суд,

                                          ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2020 у справі № 911/1235/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2020  у справі № 911/1235/20 залишити без змін.
3. Матеріали справи № 911/1235/20 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            О.О. Хрипун 

Судді                                                                                М.Г. Чорногуз

                                                                                О.В. Агрикова