ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2021 р.	Справа № 440/5900/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 09.11.2020 року, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, м. Полтава, по справі № 440/5900/20
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Військової частини НОМЕР_1                 
          про визнання дій протиправними та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
ВСТАНОВИВ:
16 жовтня 2020 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1  (далі – відповідач) в якому просив:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо проведення виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій після дня звільнення позивача ;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середній заробіток за 727 днів затримки повного розрахунку при звільненні за період з 29.09.2019 по 25.09.2020 включно, обчислений шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення позивача за останні два місяці служби на кількість днів затримки виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, в сумі 583 781 грн.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.11.2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1  про визнання дій протиправними та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду України від 09.11.2020 року по справі №440/5900/20 та направити справу для продовження розгляду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі, та посилається  на порушення судом першої інстанції  норм процесуального права, а саме статті 19 КАС України. Крім того, зазначає, що позовні вимоги до Військової частини НОМЕР_1 повинні розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки виникли в процесі проходження позивачем військової служби, яка є публічною. 
Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, вважає, що вимоги апеляційної скарги позивач підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що аналогічна за змістом позовна вимога міститься у позовній заяві, поданій позивачем 21.12.2019 у справі №440/5060/19 та є предметом спору у цій справі. Вказані справи мають ідентичний суб`єктний склад, один і той же предмет та ці позови заявлені з тих самих підстав про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій у день звільнення позивача з військової служби.
За результатами судового розгляду справи №440/5060/19 рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії було задоволено: визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 27.08.2018; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 27.08.2018.
Зазначене рішення суду набрало законної сили 11.09.2020.
Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у даній справі,  дійшов висновку, що спірні правовідносини не є публічно-правовим і мають вирішуватися в порядку, визначеному нормами ЦПК України. Крім того, зазначає, що відповідно до ст. 170 КАС України позивач повторно звернувся до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих підстав, про той самий предмет і до того ж відповідача.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у  п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Відповідно до пункту 6 частини першої   статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України   (далі -   КАС) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо:
позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;
у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі;
настала смерть фізичної особи чи припинено юридичну особу, яка не є суб`єктом владних повноважень, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позовну заяву, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;
у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Таким чином, наведена норма вказує про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі за наявності обов`язкових трьох умов: є справа про спір між тими самими сторонами; про той самий предмет; з тих самих підстав. Крім того, слід зазначити на підстави для відмови у відкритті провадження, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Матеріали справи свідчать, що у даній справі позивачем заявлені вимоги про:
визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо проведення виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій після дня звільнення позивача;
стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середнього заробітку за 727 днів затримки повного розрахунку при звільненні за період з 29.09.2019 по 25.09.2020 включно, обчислений шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення позивача за останні два місяці служби на кількість днів затримки виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, в сумі 583 781 грн.
У справі № 440/5060/19, на яку послався суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, позивачем заявлені вимоги, якими він просив:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 27 серпня 2018 року.
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити  ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 27 серпня 2018 року.
Тобто, предмет спору у справі № 440/5060/19 не є тотожним предмету спору у справі, що розглядається.
Колегія суддів зазначає, що підставою для звернення з даним адміністративним позовом стала обставина щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середнього заробітку за 727 днів затримки повного розрахунку при звільненні за період з 29.09.2019 по 25.09.2020 включно, тоді як у справі № 440/5060/19 предметом позову було ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки.
Таким чином, колегія суддів вважає, що правові підстави для подання адміністративного позову у справі №440/5060/19 та у даній справі (№440/5900/20) є різними, що не було враховано судом першої інстанції, а тому висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження з підстав, визначених п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України, є передчасним.
Окрім того, керуючись положеннями ст. 19 КАС України, колегія суддів вважає правильними доводи апелянта, що даний спір є публічно-правовим, і його слід розглядати за правилами адміністративного судочинства, з огляду на наступне.
За змістом п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Частиною 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
З урахуванням наведених вище обставин та норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд погоджується із доводами апелянта, та вважає, що даний спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства та підсудний окружному адміністративному суду.
Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.
Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».
Отже, колегія суддів зазначає, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.
Наведене свідчить про передчасність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження у даній справі.
Колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, в частині визначення суті позовних вимог та їх обґрунтувань, що свідчить про передчасність висновку щодо наявності встановлених п.1 ч.1 ст.170 КАС України підстав для відмови у відкритті провадження у справі.
За змістом частини першої   статті 320 КАС   підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми процесуального права,   які призвели до неправильного вирішення питання, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 329, 382 КАС України, суд, -.
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 09.11.2020 року по справі № 440/5900/20  скасувати.
Справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.     
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва	
Судді	   	В.А. Калиновський    З.О. Кононенко   	
Повний текст постанови складено  01.03.2021 року