П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/7290/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Попова О.Г. 
Суддя-доповідач -  Курко О. П.   
17 березня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Курка О. П. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Білої Л.М. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,
позивача: ОСОБА_1 ,      
представника відповідача: Кравчука О.Л.     

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житомирської обласної прокуратури на додаткове рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року  (м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, Житомирської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, 
В С Т А Н О В И В :
додатковим рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі - задоволено частково; ухвалено додаткове судове рішення по справі №240/7290/20, яким стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Прокуратури Житомирської області на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 гривень 00 копійок.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач - Житомирська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати  додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Відповідач зазначив, що згідно наданої копії договору про надання правової допомоги цей договір було підписано 03.08.2020. Разом з тим на дату підписання договору вже була винесена ухвала про відкриття провадження у справі, а саме 08.07.2020. Таким чином, в акті зазначено неправдиву інформацію, зокрема, про те, що адвокатом підготовлено адміністративний позов. Оскільки дана послуга не надавалася, то відсутні підстави для відшкодування її вартості. Також в акті відсутня інформація щодо того, які саме процесуальні документи готував адвокат та в якій кількості. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
В судовому засіданні представник відповідачів доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції – скасувати.
Позивач в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України  встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому  статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.
За змістом пункту першого частини третьої  статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України  розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Частиною четвертою  статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України  встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до  статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"  гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому  законом  порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю.
Суд не може втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, для включення всього розміру гонору до суму, що підлягає стягненню на користь позивача за рахунок відповідача у разі задоволення позову, судом має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Закону № 5076-VI. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Нормами КАС України передбачено співмірність гонорару адвоката, тобто заявлена адвокатом ціна своїх послуг повинна відповідати складності спору та об`єму робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.
До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати.
Як свідчать матеріали справи, 13.05.2020 між позивачем та адвокатом Сачком А.В. був укладений договір б/н про надання правової допомоги. Пунктом 3 вказаного договору встановлено, що за виконання обов`язків адвоката (представника) клієнт сплачує адвокату гонорар за домовленістю сторін.
Також, 03.08.2020 між позивачем та адвокатом ОСОБА_2 був укладений договір б/н про надання правової допомоги. Пунктом 3 вказаного договору встановлено, що за виконання обов`язків адвоката (представника) клієнт сплачує адвокату гонорар за домовленістю сторін, відповідно до акту виконаних робіт.
Згідно акту №1 виконаних робіт по наданню юридичних послуг від 24.11.2020 адвокат ОСОБА_2 , з однієї сторони, і клієнт Михальчук Олег Олександрович, з іншої сторони, склали акт про те, що адвокат у відповідності з побажаннями клієнта надав наступні юридичні послуги згідно договору від 03.08.2020 року, зокрема:
- за участь в судових засідання в Житомирському окружному адміністративному суді по справі №240/7290/20 - 6000 грн без ПДВ.
- підготовка адміністративного позову про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, про поновлення на роботі, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, про стягнення моральної шкоди - 3000 грн. (три тисячі гривень) без ПДВ.
- підготовка процесуальних документів по справі №240/7290/20 - 1000 грн. (одна тисяча гривень) без ПДВ.
Вартість виконаних послуг складає: 10000 гривень. 
Згідно квитанції №0.0.1921537718.1 від 26.11.2020 позивачем сплачено адвокату Сачку А.В. 10  000 грн. за надання правничої допомоги.
З протоколів судових засідань в суді першої інстанції по справі слідує, що представник позивача адвокат Сачок А.В. брав участь в судових засіданнях 01.07.2020, 08.07.2020, 06.08.2020, 29.09.2020, 22.10.2020, 12.11.2020. 
Судом встановлено, що в акті №1 виконаних робіт по наданню юридичних послуг від 24.11.2020 зазначено загальний перелік робіт, вчинених дій адвокатом, проте не зазначено час, який витрачено на це, не містить детального опису кожного виду робіт, наданих послуг, які б підтверджували витрачений адвокатом час.
З огляду на правову позицію Верховного Суду наведену у постанові від 01.10.2018 року у справі №569/17904/17, у постанові від 07.04.2020 у справі №816/364/16, на підтвердження наданої правової допомоги необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Відтак, з урахуванням змісту договорів про надання професійної правничої (правової) допомоги від 13.05.2020 та 03.08.2020, які передбачають розмір винагороди адвоката за домовленістю сторін та не встановлюють способу, порядку визначення відповідних витрат, відсутність у акті №1 від 24.11.2020 розрахунків щодо окремих видів послуг, зокрема, підготовка заяв по суті, пояснень, клопотань, вивчення заяв по суті відповідача, друк процесуальних документів та їх направлення до суду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу підлягають зменшенню.
Серед іншого, безпідставними є доводи апелянта про те, що на дату підписання договору вже була винесена ухвала про відкриття провадження у справі, оскільки між позивачем та адвокатом Сачком А.В. був укладений договір б/н про надання правової допомоги 13 травня 2020 року та позов поданий до суду 20 травня 2020 року.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Враховуючи те, що наданими до суду документами витрати на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі підтверджено частково, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат у розмірі 7000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Прокуратури Житомирської обласної.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час ії розгляду, а відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.      
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Житомирської обласної прокуратури залишити без задоволення, а  додаткове рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  18 березня 2021 року.

Головуючий	 	 	Курко О. П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.