ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2021 р.	Справа № 643/14640/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Московського районного суду м. Харкова від 27.11.2020 року (суддя Довготько Тетяна Миколаївна, м. Харків)  по справі № 643/14640/20
за позовом          ОСОБА_1  
до         Інспектора взводу № 2 роти № 2 в с. Чайка батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції Київської області старший лейтенант поліції Пуценка Максима В`ячеславовича ,         Департаменту патрульної поліції                 
про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Московського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Інспектора взводу №2 роти №2 в с. Чайка БПП УПП в Київській області старшого лейтенанта поліції Пуценка Максима В`ячеславовича (далі по тексту – відповідач-1, Інспектор взводу №2 роти №2 в с. Чайка БПП УПП в Київській області старший лейтенант поліції Пуценко М.В.), Департаменту патрульної поліції (далі по тексту – відповідач-2, ДПП), в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Інспектора взводу №2 роти №2 в с. Чайка БПП УПП в Київській області старшого лейтенанта поліції Пуценка Максима В`ячеславовича щодо складання 12.09.2020 відносно ОСОБА_1 постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не в автоматичному режимі серія БАА №593562 про, начебто, вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, та щодо накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень 00 коп.;
- скасувати постанову серії БАА №593562 про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не в автоматичному режимі про, начебто, вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, та щодо накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень 00 коп.;
- справу відносно ОСОБА_1 про, начебто, вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, - закрити;
- стягнути з Управління патрульної поліції в Київській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання адміністративного позову у розмірі 420 грн. 40 коп..
Постановою Московського районного суду м. Харкова від 27.11.2020 по справі № 643/14640/20 адміністративний позов ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 / до Інспектора взводу №2 роти № 2 в с. Чайка БПП УПП в Київський області старшого лейтенанта поліції Пуценка Максима В`ячеславовича /м. Київ, вул. Академіка Тополєва, 19/, Департаменту патрульної поліції /м. Київ, вул. Федора Ернста, 3/ про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення залишено без задоволення.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його прийняття при неповному з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Московського районного суду м. Харкова від 27.11.2020 по справі № 643/14640/20 та ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідачем-1 не було проведено розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч.1 ст. 121 КУпАП, а також не було складено жодного процесуального документу за результатами розгляду справи. Вказує, що в матеріалах адміністративної справи не міститься жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту доведеності вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП. Зазначає, що позивачем було відмовлено у наданні відповідачу-1 страхового полісу, оскільки розгляд справи відповідачем не здійснювався. Вказує, що надання для перевірки полісу страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів чинне законодавство в сфері страхування передбачає виключно у разі складення відносно такої особи протоколу про адміністративне стягнення. З цих підстав позивач вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП, тому притягнення позивача до адміністративної відповідальності є неправомірним. 
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 12.09.2020 інспектором взводу № 2 роти № 2 в с.Чайка БПП УПП в Київський області старшим лейтенантом поліції Пуценко М.В. винесено постанову серії БАА № 593562, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП і накладено штраф у розмірі 425 гривень за те, що ОСОБА_1 12.09.2020 о 22 год. 43 хв. на автомобільній дорозі М-06 Київ-Чоп, 13 км, керував транспортним засобом DAEWOO LANOS, д.н.з. НОМЕР_1 , в якого в темну пору доби не горіла ліва фара в режимі ближнього світла та не пред`явив посвідчення водія, чим порушив вимоги п.п. 31.4.3 в), 2.1 ПДР України.
Не погодившись з прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернувся з цим позовом до суду про його скасування.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв у межах та у спосіб, передбачені чинним законодавством України, а постанова по справі про адміністративне правопорушення серії БАА № 593562 від 12.09.2020 року відповідає вимогам Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті 23 цього Закону унормовано, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до пункту 1.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати передбачені ними вимоги, а особи, які порушують їх, відповідно до пункту 1.9 цих Правил несуть відповідальність згідно із законодавством.
В силу положень статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.
В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.
Так, відповідно до пункту 2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За приписами пункту 2.4 ПДР України, на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.
Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України "Про дорожній рух", а саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Також, відповідно до пункту 21.3 статті 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.
Отже, право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Аналіз вищенаведених норм свідчить, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Разом з тим, як встановлено судом з дослідженого відеозапису реєстратора закріпленого на форменому одязі патрульних, та не заперечується й позивачем, відповідно до змісту позовної заяви,  останній відмовився пред`явити посвідчення водія, що вказує на правомірність притягнення його до відповідальності та накладення адміністративного стягнення на підставі частини першої статті 126 КУпАП.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно частини першої статті 78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
За такого правового врегулювання, з огляду на відмову позивача надати поліцейському вищезазначені документи на транспортний засіб, колегія суддів вважає, що відповідачем правомірно винесено оскаржену постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №593562 від 12.09.2020.
Колегія суддів акцентує увагу позивача, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, в постановах від 16 серпня 2019 року по справі № 524/126/17, від 10 вересня 2019 року у справі №537/2324/17, від 25 вересня 2019 року по справі № 127/19283/17, які суд в силу вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Наведене повністю спростовує обґрунтування вимог позову та апеляційної скарги позивача про те, що він мав право не пред`являти зазначені документи на вимогу поліцейського для перевірки, оскільки доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Статтею 31 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як перевірка документів особи та зупинення транспортного засобу.
Під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.
Підстави зупинки поліцейським транспортного засобу наведені у статті 35 Закону України "Про Національну поліцію".
Відповідно до п. 31.4.3.в) ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів, в яких не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла. Пунктом 31.5. ПДР України визначено, що у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил. Пунктом 31.6.б) ПДР України встановлена заборона подальшого руху транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.
Відповідно до ч. 1 ст. 121 КУпАП, порушення правил водієм транспортного засобу, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Матеріали справи містять диск із записом портативного відеореєстратора ВС 01862, з якого вбачається, що ОСОБА_1 було зупинено працівниками патрульної поліції через виявлення технічної несправності транспортного засобу, а саме непрацюючої лівої фари в режимі ближнього світла фар. Водієм на місці зупинки транспортного засобу було усунуто несправність шляхом заміни лампи. 
Зазначене підтверджує наявність у відповідача відповідних підстав для зупинки позивача та проведення перевірки відповідних документів.
При цьому, колегія суддів зазначає, що, як вбачається з постанови серії БАА №593562 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, на позивача накладено стягнення в розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень 00 коп. лише за порушення ч.1 ст. 126 КУпАП. При цьому за ч. 1 ст. 121 КУпАП ОСОБА_1 відповідачем-1 не було притягнуто до відповідальності.
Також колегія суддів відхиляє посилання позивача про порушення відповідачем норм процесуального законодавства під час провадження у справі, з таких підстав.
Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції № 1395 з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.
Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції № 1395, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Долучений до матеріалів справи відеозапис свідчить, що Інспектором ДПП Пуценко М.В. дотримано відповідного порядку щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.
Таким чином, судом апеляційної інстанції не виявлено будь-яких порушень відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, форма та зміст постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача в повному обсязі відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема нормам КУпАП.
Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З оглядку на встановлені у справі обставини та враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 ..
У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи..
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Постанову Московського районного суду м. Харкова від 27.11.2020 року по справі № 643/14640/20  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч .3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій	
Судді	   	І.С. Чалий    В.Б. Русанова